ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9173/17 Номер провадження 22-ц/814/935/19Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Крок"

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Крок" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ТОВ"Компанія Крок" посилаючись на те, що він був звільнений з посади представника торговельного 19.10.2017 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Вважає, що відповідачем не виплачено йому заробітної плати в повному обсязі. Окрім того, розрахунок з ним проведено не одразу після звільнення, а набагато пізніше.

З урахуванням наведеного прохав стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4052,48 грн. та заробітну плату в сумі 2924,3 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2, задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крок» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8341,56 грн. без утримання з цієї суми податків та обов'язкових платежів.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати, відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крок» судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило ТОВ"Компанія Крок", якеу поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та позов залишити без розгляду, вирішити питання судових витрат.

Вважають, що, оскільки позивач жодного разу не з'явився в судове засідання та не подав заяву про розгляд даної справи без його участі, то, в розумінні ч.5 ст.223 ЦПК України, даний позов судом першої інстанції необхідно було залишити без розгляду.

Також, зауважують, що місцевим судом було невірно зроблено розрахунок суми заборгованості, оскільки вважають, що за період з 20.10.2017 року по 23.01.2018 року було саме 65 робочих днів, а не 68, як визначено судом.

Окрім того, вказують, що місцевим судом не вірно було вирішено питання судового збору.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом ТОВ «Компанія Крок» від 05.05.2017 року №118/к, ОСОБА_2 був прийнятий на посаду представника торговельного з 10.05.2017 року, згідно трудового договору на неповний робочий день при неповному робочому тижні з оплатою праці відповідно до штатного розпису (а.с.26),

Також, місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що 19.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про звільнення.

Як убачається із відомостей з Трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 16.03.2011 року, наказом №168/з від 19.10.2017 року ОСОБА_2 був звільнений з посади представника торговельного, на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с.6).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив як із того, що, оскільки Товариство розрахувалось з відповідачем по заробітній платі в повному обсязі, хоча і невчасно, то в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. При цьому, оскільки відповідачем було здійснено остаточний розрахунок з позивачем при звільненні лише 23.01.2018 року, то суму компенсації необхідно розраховувати з 20.10.2017 року по день фактичного розрахунку у визначеній сумі.

Проте, такі висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та зібраним доказам, з урахуванням наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.36КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Матеріалами справи установлено, що Актами від 03.10.2017 року, 03.10.2017 року, 04.10.2017 року, 05.10.2017 року, 06.10.2017 року, 09.10.2017 року, 10.10.2017 року, 12.10.2017 року, 13.10.2017 року, 17.10.2017 року, 18.10.2017 року, відповідачем підтверджено відсутність ОСОБА_2 на роботі з 02.10.2017 року по 10.10.2017 року та з 12.10.2017 року по 18.10.2017 року (а.с.27-37).

Відповідно до Платіжного доручення №102 (#114793811) від 23.01.2018 року, ТОВ «Компанія Крок» було виплачено позивачу кошти (з/п за жовтень) на суму 1281,54 грн. (а.с.38).

Відтак, місцевим судом було правомірно відмовлено в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати, оскільки вона була виплачена роботодавцем у розмірі, що відповідає кількості відпрацьованих позивачем робочих днів за спірний період.

Відповідно по п.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Проте, як установлено, відповідачем було зроблено остаточний розрахунок з відповідачем лише 23.01.2018 року, а не в день звільнення, як того вимагає закон, а тому з ТОВ «Компанія Крок» на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення сума заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Пунктом 32 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N100.

З пункту 4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» від 27.09.2012 року №10-1389/0/4-12, вбачається, що, відповідно до статті 27 ЗУ "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи

Згідно абзацу 2 п.2 ч.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. N100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині.

Як убачається з довідки ТОВ «Компанія Крок» від 11.12.2018 року №К/857, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи (серпень-вересень 2017 року) становила 2576,00 грн. в кожному (а.с.80,82), при цьому за вказані два місяці, останнім було відпрацьовано 42 робочі дні, тобто середня заробітна плата ОСОБА_2 становить 122,67 (2576,00*2/42) грн.

При цьому, місцевим судом було помилково здійснено обрахунок робочих днів за період з 20.10.2017 року по 23.01.2018 року - 68 робочих днів, оскільки це не відповідає дійсності. Відтак, як вірно зазначено в апеляційній скарзі, кількість робочих днів за вказаний період становить - 65 днів.

З урахуванням наведеного, за період з 20.10.2017 року по 23.01.2018 року сума середнього заробітку становить 7973,55 (122,67*65) грн., а тому з ТОВ «Компанія Крок» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню кошти у вказаній сумі, внаслідок чого рішення місцевого суду в цій частині необхідно змінити.

Доводи апеляційної скарги стосовно невірного розподілу місцевим судом судового збору, є безпідставними, оскільки такий розподілено вірно, а саме стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір за одну задоволену позовну вимогу у розмірі, що відповідає ставкам судового збору, визначеним у ЗУ «Про судовий збір».

Посилання в апеляційній скарзі на наявність, на думку ТОВ «Компанія Крок» підстав для залишення даного позову без розгляду, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки відповідними повноваженнями, згідно норм ЦПК України, не наділений.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Крок",- задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року, в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Крок» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8341,56 (вісім тисяч триста сорок одна гривня 56 коп.) грн., - змінити, зменшивши вказану суму до - 7973,55 (семи тисяч дев'ятсот сімдесяти трьох гривень 55 коп.) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ : С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова