Номер провадження: 22-ц/813/2835/19
Номер справи місцевого суду: 504/356/17
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області до ОСОБА_2 , Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, за участю третьої особи - ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року, виконувач обов`язків керівника Комінтернівської місцевої прокуратури О.Арсенюк, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, в якому просив суд визнати незаконним рішення сесії Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 571-V від 30.09.2008 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,172 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,172 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) серії ЯЖ 706356 , виданого 11.12.2008р. на ім`я ОСОБА_2 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.08.2017 р. залучено ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія», в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с. 40).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року у задоволенні позову Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області до Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія», про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на землю - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Заступник прокурора Одеської області подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов прокурора, а також стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області судовий збір за звернення до суду із позовом та подачу апеляційної скарги у цій справі, за наступними реквізитами: прокуратура Одеської області, 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська,3, р/р 0564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.02.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області до ОСОБА_2 , Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, за участю третьої особи - ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.03.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області до ОСОБА_2 , Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, за участю третьої особи - ОК «ЖБК «Південа будівельна компанія» про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія», посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги Заступника прокурора Одеської області, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року - залишити без змін (а.с. 103-113).

Відзив на апеляційну скаргу від інших сторін по справі не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

До суду апеляційної інстанції з`явився прокурор - ОСОБА_3 ., інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням сесії Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області № 571-V від 30.09.2008 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок /а.с.11/.

Відповідно до копії додатку до рішення № 571-V від 30.09.2008, ОСОБА_2 виділено земельну ділянку, площею 0,172 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 на теперішній час Лиманський район) Одеської області /а.с.12/.

На підставі зазначеного рішення сесії сільської ради 11.12.2008 ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 706356/а.с.13-14/

Відповідно до протоколу допита ОСОБА_2 від 15.12.2016, у кримінальному провадженні № 0001967 від 16.11.2016, ОСОБА_2 повідомив, що з заявою до Крижанівської сільської ради Комінтернівського (Лиманського) району Одеської області щодо отримання спірної земельної ділянки в порядку, передбаченому законом не звертався, питання щодо розроблення та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Крижанівської сільської ради сам не ініціював /15-19/.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходи з того, що протокол допиту свідка ОСОБА_2 не є належним доказом, оскільки в даній справі ОСОБА_2 , не допитувався судом безпосередньо як свідок у порядку передбаченому вимогами ст. 180 ЦПК України, а також наданий протокол допиту є незасвідчений посадовою особою, яка його склала, відсутні відомості щодо дозволу слідчого, чи прокурора про можливість розголошувати відомості досудового розслідування. Крім того, у якості доказів суду не було надано витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який би свідчив про наявність та актуальність будь-якої кримінальної справи.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім того як роз`яснив Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження в справі до судового розгляду», а саме п. 2 готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз`яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду. А також в п. 13 при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК (в попередній редакції). У деяких випадках тягар доказування регулюється нормами матеріального права. Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 ЦПК в попередній редакції). Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову).

З матеріалів справи вбачається, що підставою прокурора для звернення до суду з відповідними позовними вимогами фактично є свідчення відповідача ОСОБА_2 , наданими в рамках кримінального провадження № 0001967 від 16.11.2016 року.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, вирок за матеріалами кримінального провадження № 0001967 відсутній, доказів наявності будь-якого актуального кримінального провадження по даному питанню позивачем не надано ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції, а тому апеляційний суд погоджується із висновками районного суду, що посилання прокурора на незаконність отримання земельної ділянки ОСОБА_2 є передчасними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність вироку не спростовує того, що ОСОБА_2 будь-яких дій на отримання безоплатно у власність спірної земельної ділянки не здійснював, є безпідставними, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

А тому посилання апелянта на протоколи допиту свідків у кримінальній справі , де ще не має вироку по справі - не є належним доказом.

Крім того, обґрунтований є і висновок суду, щодо того, що наданий позивачем протокол допиту є незасвідчений посадовою особою, яка його склала, а також відсутні відомості щодо дозволу слідчого, чи прокурора про можливість розголошувати відомості досудового розслідування, оскільки відповідно до ст. 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин і зазначених норм матеріального права апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області.

Апеляційна скарга Заступника прокурора Одеської області не містить доводів для переоцінки висновку суду першої інстанції в цій частині.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду апеляційному суду не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області до ОСОБА_2 , Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, за участю третьої особи - ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.09.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда