Апеляційне провадження № 22-ц/824/9157/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 381/4501/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.В., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - Національна академія),

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 ,

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, ухваленого 16 квітня 2019 року в приміщенні суду під головуванням судді Соловей Г.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року Національна академія звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до наказу Національної академії №52-КС від 26.07.2016 року ОСОБА_1 , зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

02.03.2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, згідно якого відповідач зобов`язався сумлінно виконувати вимоги статутів ЗС України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Курсантом ОСОБА_1 було подано рапорт 15.02.2017 про відрахування його з числа курсантів Національної академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та зобов`язання ним провести відшкодування витрат на утримання у закладі вищої освіти. За Наказом начальника академії від 28.02.2017 було розірвано Контракт із відповідачем про проходження військової служби (навчання) у ЗС України через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів та направлено в розпорядження начальника 184 Навчального центру Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного для подальшого проходження строкової військової служби.

До часу звернення до суду з позовом відповідачем не відшкодовані витрати пов`язані з його утриманням у Національній академії, розмір яких складає 44 180,15 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року позовні вимоги Національної академії задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії витрати, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладів розмірі 44 180,15 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що суд першої інстанції послався на ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», проте, вважав, що вказаний Закон не врегульовує спірні правовідносини, у зв`язку з невідповідністю фактичних обставин справи предмету заявлених вимог. Вважав, що його мало бути звільнено за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби.

Суд не взяв до уваги того, що відшкодування за законом не здійснюється на рахунок навчального закладу, так як власних коштів академією затрачено не було у зв`язку з державним фінансуванням та утриманням курсантів. Вважав Національну академію неналежним позивачем по справі.

Суд першої інстанції всупереч відсутності бухгалтерського розрахунку, задовольнив вимоги академії, оскільки надана позивачем довідка-розрахунок від 28.02.2017 за № 892 не відповідає ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік» та є неналежним та недопустимим доказом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Національної академії Тринька І.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що відповідач свідомо, не чекаючи висновку ВЛК подав рапорт про відрахування з числа курсантів, а тому вважає його посилання в апеляційній скарзі про те, що його мало б бути звільнено за станом здоров`я є безпідставним.

Разом з тим, з довідкою-розрахунком від 28.02.2017 № 892 відповідач був ознайомлений та згодний, не заперечував проти такого розрахунку, про що і підписався. Таку довідку в подальшому не оспорював. Більше того, 03.03.2017 добровільно відшкодував 3 789,04 грн. шляхом внесення в касу академії.

Представник позивача у судове засідання апеяційного суду не з`явився. Про розгляд справи повідомлений належно, проте про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення та заслухавши думку представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про закриття провадження у справі та задоволення апеляційної скарги частково, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги Національної академії, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними та допустимими доказами, які не були спростовані під час розгляду справи.

Проте, таких висновків суд першої інстанції дійшов на порушення вимог процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного відповідно до затвердженого Статуту згідно Наказу МО України від 26.04.2016 №40, являється навчальним закладом.

Відповідно до Наказу начальника Національної академії №52-КС від 26.07.2016 року ОСОБА_1 було зараховано на перший курс навчання до Національної академії.

За Наказом начальника Національної академії від 05.08.2016 №183 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу національної академії та на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення з обіду 05.08.2016.

5.08.2016 між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та солдатом ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України (ас.9).

Згідно Умов Контракту курсант ОСОБА_1 , взяв на себе зобов`язання в тому числі відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

15 лютого 2017 року ОСОБА_1 подав рапорт про відрахування його, курсанта першого курсу 2016 року набору з числа курсантів Національної академії в зв`язку з небажанням продовжувати навчання, а також в рапорті зазначив, що ознайомлений з Порядком відшкодування курсантами витрат пов`язаних з їх утриманням у ВНЗ, зобов`язався відшкодувати вказані витрати (ас.10).

Згідно Наказу начальника Національної академії від 28.02.2017 року №8-КС розірвано Контракт з відповідачем через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів та направлено в розпорядження начальника 184 Навчального центру Національної академії для подальшого проходження строкової військової служби (ас.11).

Наказом начальника Національної академії від 02.03.2017 року № 56 відповідача виключено зі списків особового складу академії та знято з усіх видів забезпечення, а також, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії (ас.12).

Згідно Довідки розрахунку від 28.02.2017 року № 892 витрати на солдата ОСОБА_1 становлять 47 969,19 грн (ас.13).

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та визначаються загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст.2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

До видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів)( ч.6 ст.2 Закону).

Згідно п. 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відтак, навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, особа проходить військову службу, яка у розумінні КАС України належить до публічної.

З огляду на викладене слід розуміти, що спори з приводу стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок узгоджується з абз. 5 п. 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству оборони України, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Така позиція викладена і в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 705/1664/17, в якій, серед іншого зазначено, що оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі в порядку цивільного судочинства, не врахував всіх фактичних обставин та особливостей спору, пов`язаного зі звільненням з публічної служби, у зв`язку з чим помилково розглянув вказаний спір у порядку ЦПК України.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність визнання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року у справі за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних із його утриманням у вищому навчальному закладі та закриття провадження у справі нечинним повністю.

Керуючись ст.ст.255, 268, 374, 377, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2019 року визнати нечинним повністю.

Провадження у справі за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: