Справа № 137/819/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судових засідань Голоти О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про втрату права на проживання,- В С Т А Н О В И В:
До суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні будинком, в якому зазначає, що він являється власником квартири за АДРЕСА_1 . Вказує, що в квартирі також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , котрий з 13.07.2018 р. в зазначеній квартирі не проживає. Позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки надалі це надасть йому змогу оформити субсидію. Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримує. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином. Також відповідача про день час та місце розгляду справи було повідомлено відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з наступних підстав. Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири (а.с. 6-7), ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 . Відповідно до Витягу з Державного реєстр речових прав на нерухомей майно про реєстрацію права власності (а.с.8) за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру за АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 200 від 01.03.2019 р. (а.с. 9), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в житловому будинку АДРЕСА_4 , але фактично зі слів власника за даною адресою не проживає. З 13.07.2018 р. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 10), в житловому будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач є законним власником житлової квартири за АДРЕСА_1 і відповідач з 13.07.2018 р. не проживає за вищезазначеною адресою, а тому вважається такими, що втратив право користування зазначеною житловою квартирою. Керуючись ст.ст.4,12,48,76,81, 206, 247, 259,263-268, 280 ЦПК України і на підставі ст.ст.316,317,319,321,386,391 ЦК України, ст.71,72 ЖК України, суд, -
Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за АДРЕСА_1 . Копію заочного рішення протягом 2 діб направити відповідачеві та роз`яснити, що заяву про перегляд заочного рішення відповідач може надіслати до суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя : Желіховський В. М.