П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019року м. Київ

Справа № 758/7649/16-ц

Провадження: № 22-ц/824/458/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 9 грудня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року, було стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на її користь по 683 449 грн. 71 коп. боргу з кожного та по 1 073 грн. судового збору. 26 березня 2014 року Подільським районним судом м. Києва було видано два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 683 449 грн. 17 коп. та 1 073 грн. судового збору, за якими 01 квітня 2014 року Подільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавчі провадження № 42733833 та № 42734295 та надано строк до 7 квітня 2014 року для добровільного виконання судового рішення, однак у добровільному порядку рішення виконане відповідачкою не було.

При цьому, відповідно до банківських виписок Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль»), 12 грудня 2014 року на банківський рахунок ОСОБА_3 були зараховані грошові кошти в сумі 286 грн. 60 коп. в якості часткового погашення боргу в розмірі 1 073 грн, 29 січня 2015 року в сумі 786 грн. 51 коп. на погашення боргу в розмірі 1 073 грн; 18 лютого 2015 року - на повне погашення боргу у розмірі 683 449 грн 71 коп.

Посилалась на те, що за рішенням суду у ОСОБА_2 виникло грошове зобов'язання щодо сплати коштів ОСОБА_3, однак ОСОБА_2 виконання такого зобов'язання прострочила до 18 лютого 2015 року, що має наслідком застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання відповідно до статті 625 ЦК України.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києві від 9 грудня 2016 року позов ОСОБА_3задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3 235 486,42 грн. та 2 354,86 грн. судового збору.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржуваним судовим рішенням стягнуто грошові кошти, про що видано виконавчий лист, а тому позивач, в даному випадку, є стягувачем, а не кредитором. В такому випадку судове рішення відповідно до вимог ст. 11 ЦК України не є підставою для виникнення зобов'язання. На його думку, до даних правовідносин повинно застосовуватись інше законодавство, а саме, що регулює застосування відповідальності за невиконання рішення суду, в тому числі, Закон України «Про виконавче провадження».

22 травня 2017 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_1, задоволено частково. Заочне рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми грошових коштів із 235 486,42 грн. до 19 997,93 грн. У решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла до Київського апеляційного суду 18 грудня 2018 року.

22 грудня 2018 року Київським апеляційним судом справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 26.07.2010 року передала ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 130 000 доларів США для дольової участі в якості засновника «ТОВ «Голд Фрутіс» з юридичним оформленням до 31.12.2010 року, що підтверджується розпискою.

18.01.2011 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 400 000 доларів США для дольової участі в якості засновника 'ГОВ «Голд Фрутіс» з юридичним оформленням в 2011 році, що підтверджується розпискою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер.

В січні 2012 року ОСОБА_3 заявила вимоги до спадкоємців щодо погашення заборгованості ОСОБА_9, однак грошові кошти в сумі 530 000 доларів США не були повернуті позивачці спадкоємцями.

Рішенням Подільського районного суду м. Києвавід 8 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2014 року, було стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 683 449 грн. 71 коп. боргу з кожного та по 1 073 грн. судового збору (а.с. 5-8).

26 березня 2014 року Подільським районним судом м. Києва було видано два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3грошових коштів у розмірі 683 449 грн 17 коп. та 1 073 грн. судового збору (а.с.9-10), на підставі яких було відкрито виконавчі провадження № 42733833 та № 42734295 та надано строк до 7 квітня 2014 року для добровільного виконання судового рішення (а.с.11).

У добровільному порядку свій обов'язок щодо задоволення вимог кредитора ОСОБА_2 при виконанні судового рішення не виконала, однак здійснювала погашення боргу частинами шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3

Згідно виписки з рахунку, відкритому ОСОБА_3 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», від ОСОБА_2 на погашення боргу надійшли наступні платежі: 12 грудня 2014 року - 286 грн 60 коп. в якості часткового погашення боргу в розмірі 1 073 грн, 29 січня 2015 року в сумі 786 грн.51 коп. на погашення боргу в розмірі 1 073 грн; 18 лютого 2015 року на повне погашення боргу у розмірі 683 449 грн.71 коп. (а.с.13-14).

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_2, як спадкоємець, прострочила виконання грошового зобов'язання спадкодавця щодо повернення коштів в межах вартості спадкового майна, що підтверджено рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2013 року, то вона повинна сплатити позивачці три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати відповідно до статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Зазначений висновок викладений у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Отже, на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання, не виконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 прострочила виконання грошового зобов'язання на підставі рішення Подільського районного суду м.Києва від 08 листопада 2013 року, вона повинна сплатити позивачці 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

Разом з тим, 3% річних нараховуються лише на суму основного боргу, а тому є безпідставним їх нарахування на суму судового збору (1073 грн.).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму грошових коштів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку ст. 625 ЦК України, з 235 486,42 до 235 169,66 грн. 66 коп.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України змінюється шляхом зменшення суми стягнення, зменшенню підлягає і сума судового збору, яка стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 2354,86 грн. до 2351,70 грн. 70 коп.

Крім того, відшкодуванню підлягають понесені ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2528,83 грн. 83 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 9 грудня 2016 року змінити.

Зменшити суму грошових коштів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку ст. 625 ЦК України, з 235 486,42 до 235 169,66 (двісті тридцяти п'яти тисяч ста шістдесяти дев'яти) грн. 66 коп., у зв'язку з чим зменшити суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, з 2354,86 до 2351,70 (двох тисяч триста п'ятдесяти одної гривні) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2528,83 (дві тисячі п'ятсот двадцять вісім) грн. 83 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль