ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5194/19 Справа № 201/9555/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання договору поруки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 17 травня 1989 року. У травні 2016 року їй стало відомо, що 01 листопада 2007 року між її чоловіком та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір поруки № 014/139298/3175/73, за умовами якого він поручився перед банком за ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/139298/3175/73 від 01 листопада 2007 року.

Позивачка вважає, що вказаний договір поруки порушує її права, оскільки він не є дрібним побутовим правочином і має високу вартість, а вона не надавала згоди на його підписання, з огляду на що указаний договір повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі та визнано договір поруки № 014/139298/3175/73 від 01 листопада 2007 року недійсним з часу його укладення.

Рішення суду мотивоване тим, що при укладені договору поруки були порушенні права позивачки, оскільки договір поруки створює обов`язок щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, а тому він є недійсним з часу його укладення.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договір поруки укладено не в інтересах сім`ї, він не породжує для позивачки, як дружини ОСОБА_2 ніяких обов`язків, і за зобов`язаннями її чоловіка за оспорюваним договором стягнення не може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при укладені договору поруки були порушенні права позивачки, оскільки договір поруки створює обов`язок щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, а тому він є недійсним з часу його укладення.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 17 травня 1989 року.

01 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_3 було укладено кредитним договір № 014/139298/3175/73, за умовами якого останній отримав у кредит грошові кошти у розмірі 234000 доларів США за сплатою 13% річних на строк до 31 жовтня 2014 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором 01 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/139298/3175/73, за умовами якого останній поручився за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за указаним кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором існує заборгованість, яка станом на 29 серпня 2018 року складає 2711914,52 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно пункту 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 Сімейного Кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 73 ЦК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Тобто, з аналізу вищенаведених норм матеріального вбачається, що на укладання оспорюваного договору поруки не потрібна була згода позивачки., оскільки за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, не дослідив належним чином зібрані у справі докази, не перевірив їх та не надав їм належної правової оцінки в сукупності та взаємозв`язку, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку, що при укладені договору поруки були порушенні права позивачки.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

В зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" та держави підлягає стягненню судовий збір по 528,60 грн. на кожного.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання договору поруки недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" судовий збір в розмірі 528,60 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 528,60 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко