ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2019 року м. Херсон

справа № 664/852/18

провадження №22-ц/819/1435/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Павловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Сіденка С.І. від 06 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та перерахунок пені,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та перерахунок пені.

Позовна заява мотивована тим, що він є споживачем фінансових послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Банком на стипендійну картку позивача відкрито кредитну лінію, якою останній скористався.

Позивач зазначає, що розміщені на сайті фінансової установи правила кредитування, а саме щодо сплати за кожен день прострочення сплати 3% від суми залишку кредиту за кожний день прострочення до його повного виконання, тобто встановлення розміру пені, є суттєвим дисбалансом договірних відносин відносно прав та інтересів позичальника, що є порушенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та є суттєво завищеним.

У позовній заяві ОСОБА_1 наводить мотивацію судових рішень, посилаючись на отримання викладеного на сайті Апеляційного суду Миколаївської області.

Посилаючись на те, що нарахування такого розміру пені є порушенням статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», п.6 ст.3, ч.3 ст.509, ч.ч.1,2 ст.627 ЦК України, а отже його право підлягає захисту в судовому порядку у зв`язку з чим просить:

-визнати нарахування боргу в розмірі 20 714 грн 30 коп. з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірним.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 серпня 2018 року визнано дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» неправомірними щодо нарахування боргу в сумі 20714,30 грн. ОСОБА_1 після ухвалення рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області №664/1219/17 від 15 серпня 2017 року.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06.08.2018 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд розглянув справу без належного повідомлення представника відповідача. Повідомлення про слухання справи не направлялось на адресу юридичної особи АТ КБ «ПриватБанк», а саме на вул.Грушевського,1д, м.Київ. Суд дійшов помилкового висновку, що Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не передбачено нарахування процентів, штрафних санкцій, пені та інш. за кредитним договором, стягнення по якому здійснюється на підставі судового рішення про стягнення заборгованості. Після ухвалення судового рішення про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 банк не звертався до суду з вимогами про стягнення сум, а отже права позивача нарахуванням після ухвалення рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не порушені. Судом не перевірено правову природу суми 20 714 грн 30 коп, яку суд та позивач вважають сумою пені, оскільки з наданої позивачем виписки вбачається, що це загальна сума витрат по картці позивача за період з 01.05.2016 року по 23.03.2018 року. Суд не звернув увагу на те, що саме по собі нарахування відповідачем заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, а зазначення позивачем у позові неправомірності нарахування пені може бути підставою його запереченням у разі пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, який до нього не заявлено.

Апелянт зазначає, що таким чином, позивач звернувся до суду за захистом права за відсутності його порушення відповідачем, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права, яке в даному випадку не порушене, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, пояснив, що рішенням суду першої інстанції від 15 серпня 2017 року про стягнення кредитної заборгованості, виконання якого здійснювалося шляхом відрахування із заробітної плати та закінчено виконанням у липні 2019 року, з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнута кредитна заборгованість. Проте, протягом тривалого часу, до часу ухвалення оспорюваного рішення суду, йому та його батькам постійно телефонували з приводу кредитної заборгованості, погрожували, наголошували для погашення суми, які є неприйнятними, їх перерахування на невідомі рахунки, що стало підставою для його самостійного звернення з зазначеним позовом.

Заслухавши доповідача, позивача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування пені після ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором є незаконним, тому позовні вимоги про визнання нарахування боргу в розмірі 20 714,30 грн з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірним, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 серпня 2017 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволений. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/ н від 19.09.2014 року в розмірі 11 892 грн 86 коп. та судовий збір в сумі 1600 грн / а.с.8/.

Разом з тим, враховуючи, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, а підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, суд першої інстанції не звернув уваги на обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги і які протягом часу розгляду справи він не змінював та не доповнював тими обставинами, на підставі яких суд задовольнив позовні вимоги.

Позивач, посилаючись на те, що він як позивач фінансових послуг, ознайомившись на сайті фінансової установи з правилами кредитування вважає умову щодо сплати позичальником пені за кожний день прострочення 3% від суми залишку кредиту до його повного виконання, є несправедливою, такою що суперечить принципам розумності та добросовісності, є надмірною, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача, фактично оспорює зазначену ним умову договору, проте позовні вимоги про визнання такої умови недійсною не заявляє.

Відповідно до ст. 204 ЦПК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За статтею 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи, що позивач, у встановленому законом порядку недійсність умови щодо нарахування пені, не оспорює, підстави для визнання її нарахування банком у визначеному позивачем розмірі, неправомірними, за обставин ним викладених у позові, відсутні, а отже захист порушеного права позивача у наведений ним спосіб не є ефективним.

З урахуванням викладеного, незважаючи, що надана позивачем виписка по рахунку не свідчить про нарахування заявленої у позові суми 20 174 грн 30 коп, як пені, не є доцільним з`ясування її розміру.

З пояснень представника банку та доводів апеляційної скарги вбачається, що після ухвалення рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15.08.2017 року, яким ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором б/ н від 19.09.2014 року в розмірі 11 892 грн 86 коп., банк до суду з позовом про стягнення сум, нарахованих після ухвалення рішення суду, не звертався.

Зазначене додатково свідчить про те, що позивач має право заперечувати, в установленому законом порядку, заявлені до нього до стягнення нараховані після судового рішення певні види платежів, в тому числі пеня, з приводу чого наявні правові позиції суду касаційної інстанції.

Крім того, обставини позову не ґрунтуються на підставах неправомірності нарахування заборгованості після ухвалення судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, що залишилося поза увагою суду першої інстанції та призвело до помилкового висновку про наявність задоволення позову з підстав не заявлених позивачем.

Проте, щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

В справах «Цихановський проти України» (рішення від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03) та «Коновалов проти України» (рішення від 18 жовтня 2007 року, заява № 13242/02) Європейський суд з прав людини наголошував, що на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні.

Відповідно до ч.10 ст.128 ЦПК України, судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцем знаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції справа була призначена на 23.05.2018 року.

Судова повістка на вказану дату, час і місце судового засідання була направлена на юридичну адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» - вул. Грушевського, 1Д, місто Київ, 01001 та вручена уповноваженій особі ОСОБА_2 18 травня 2018 року /а.с.23/.

23 травня 2018 року до суду від представника ОСОБА_3 надійшла заява про відкладенням розгляду справи на іншу дату у зв`язку із занятістю у іншому судовому засіданні /а.с.17/.

Судова повістка про розгляд справи на 25.06.2018 року на 10.30 годину була направлена представнику відповідача ОСОБА_3 на адресу Херсонської філії та отримана представником 18.06.2018 року /а.с.22/.

У судове засіданні на 25.06.2018 року позивач не з`явився, надавши заяву про слухання справи без нього, представник відповідача не з`явився /а.с.24/.

Судова повістка про розгляд справи на 06.08.2018 року на 10.00 годину була направлена за адресою зазначеною представником банку: на адресу Херсонської філії м.Херсон, пр-кт Ушакова,43 та отримана 09.07.2018 року /а.с.25/.

Наведене свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, відповідно до вимог процесуального Закону.

Таким чином, доводи заявника про те, що представник відповідача не був належним чином повідомлений про розгляд справи спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, за наведених позивачем обставин, підстави для задоволення позовної вимоги, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367,374,376,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г.Чорна

Повне судове рішення складено 19 вересня 2019 року

Суддя І.В.Склярська