Справа № 521/7156/19
Провадження № 2/521/2929/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 вересня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Коблової О.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Вікленко Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право проживання в житловому приміщенні,
ОСОБА_1 25.04. 2019 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування квартирою.
Позивач в своєму позові посилався на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . В квартирі, як його дружина, була зареєстрована відповідачка. Проте, ОСОБА_2 в цій квартирі не мешкає тривалий час, оскільки вони разом виїхали на інше місце мешкання до матері позивача, а потім дружина виїхала від нього. Ніяких обов`язків щодо утримання спірної квартири чи сплати комунальних послуг відповідачка не несе.
ОСОБА_1 також вказує, що реєстрація місця проживання відповідачки у вказаному житлі створює для нього перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки він вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які нараховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб, перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою, а також може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України. У зв`язку з чим суд вважає можливим слухати справу за її відсутності згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України.
Представник позивача - адвокат Вдовіченко Г.М. подала до суду заяву про слухання справи без її особистої участі та просила позов задовольнити і постановити рішення суду відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України.
Оцінивши надані позивачем докази, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню зважаючи на наступне.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В судовому засіданні з`ясовано, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №3-272 від 05.03.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в книзі №30 пр ., на стор.16, під реєстровим №204 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.04.2002 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, реєстр № 1-1404, згідно витягу зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18.04.2013 року.
Згідно довідки №227 від 11.02.2019 року, виданою Комунальним підприємством ЖКС «Черьомушки» в зазначеній вище квартирі зареєстровано всього троє осіб, а саме - позивач, його син ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 .
Факт відсутності відповідачки та її речей в спірному житлі підтверджується актами від 05.02.2018 року та 11.02.2019 року, складених сусідами спірного житла, підписи яких, затверджені житловою комунальною організацією за місцем знаходження житла. Згідно зазначених актів відповідачка не проживає у квартирі АДРЕСА_1 понад трьох років.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2019 року по справі №521/17940/18 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке набуло законної чинності 09.03.2019 року.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до Закону України від 17.07.1997 р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4,№7 та №11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном,на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні права власника закріплені в ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Зокрема ст.391 ЦК України встановила, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно абзацу 2 п.34 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5 під час розгляду позовів про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником і попереднім власником житла, і правовідносини , які виникають між власником житла і членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням (про позбавлення права користування жилим приміщенням).

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ст. ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд вважає, що способом захисту цивільного права та інтересу позивача є визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою та у подальшому примусове зняття відповідачки з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ст.ст. 15,16, 317,319,321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 217 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право проживання в житловому приміщенні- задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Д. Коблова