Справа №333/1916/19
Провадження №2/333/1403/19
01 жовтня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,
позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
В 1947 році бабуся позивача ОСОБА_4 зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_5 придбали по домашній угоді 1/2 частину зруйнованого після війни житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому вони побудували будинок, де і проживали весь час. ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся померла, після її смерті, належна їй 1/4 частина житлового будинку перейшла у спадок за законом батькові позивача ОСОБА_6 , та його сестрам: ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 . Після його смерті, належна йому 1/12 частина житлового будинку перейшла у спадок за законом ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла тітка позивача - ОСОБА_9 , після чого, належна їй 1/12 частина житлового будинку перейшла у спадок її чоловіку - ОСОБА_2 .
На підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В., третя спадкоємиця - ОСОБА_7 продала ОСОБА_1 1/12 частину житлового будинку.
Згідно даних технічного паспорта на спірний житловий будинок ОСОБА_1 є власницею 1/6 частини житлового будинку, відповідач - ОСОБА_2 є власником 1/12 частини житлового будинку, ОСОБА_10 є власником 1/2 частини житлового будинку.
Власником 1/4 частини житлового будинку значився ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2018 року право власності на 1/4 частину будинку, яка належала ОСОБА_5 визнано за ОСОБА_1 за набувальною давністю.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 помер і 1/2 частина будинку перейшла у спадок його доньці ОСОБА_3 , яка проживала разом з ним.
З 2001 року позивач відкрито та безперервно володіє та користується Ѕ частиною зазначеного будинку. Зазначене володіння підтверджується фактом користування у вигляді: особових рахунків (за електроенергію, воду, газ) зареєстрованих за ОСОБА_1 ; оплатою комунальних послуг; ремонтом будинку заміною даху; заміна віконних блоків; проведенням інженерних комунікацій: питної води, облаштування санвузлу та душу в приміщенні; встановлення газового лічильника; часткове встановлення паркану. На теперішній час здійснюється капітальний ремонт житлових кімнат.
Відповідач ОСОБА_2 , жодного дня у вказаному домі не проживав, не приймав участі у сплаті комунальних платежів, не цікавився станом будинку, та взагалі за весь цей час жодного разу не з`являвся у даному будинку. Будь-яких суперечностей щодо користування з боку відповідача ніколи не було.
У зв2язку з викладеним, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/12 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .
23.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, по справі призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 21.05.2019 року витребувано з Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлої ОСОБА_9 .
24.07.2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судовому засідання ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити. Додатково суду пояснила, що вона мешкає більше 17 років в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є власницею 5/12 частини будинку. Іншою власницею Ѕ частини зазначеного будинку є ОСОБА_3 Відповідач у справі є чоловіком її тітки, яка померла. ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті дружини, але у спірному будинку ніколи не мешкав, не сплачував за комунальні послуги не проводив ремонтні роботи. З ОСОБА_2 бачилася близько восьми років тому, при розмові він не виявляв наміру користуватись своєю частиною будинку і не заперечував, щоб там мешкала вона. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надано.
Третя особа ОСОБА_3 до суду не з`явилась, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надано заяву, в якій зазначено, що проти задоволення позову вона не заперечує.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Пунктом 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст.ст. 76,81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 станом на 1973 рік належав: Ѕ частина - ОСОБА_11 та її цивільному чоловікові ОСОБА_5 (по ј), інша Ѕ частина ОСОБА_10 (а.с. 141).
Після смерті ОСОБА_11 22.10.1990 року (а.с. 6), спадкоємцем ј частини став ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , тобто кожний успадкував по 1/12 частині будинку (а.с. 136-138).
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 (а.с. 8), якому належало ј частина будинку.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2018 року за ОСОБА_1 визнано право власності за набувальною давністю на ј частину житлового будинку, яка належала ОСОБА_5 (а.с. 21-23).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 (а.с. 7).
Згідно свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 отримала спадщину у вигляді 1/12 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 (а.с. 9).
20.12.2012 року було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_7 (тіткою позивача) та ОСОБА_1 , за яким остання набула у власність 1/12 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-20).
З копії спадкової справи № 30, заведеної після смерті ОСОБА_9 (тітки позивача), померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що із заявою про прийняття спадщини як чоловік померлої, звернувся відповідач ОСОБА_2 До складу спадкового майна, окрім іншого майна також входить і 1/12 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 130-154).
12.04.2002 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, втому числі і на 1/12 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 151).
Таким чином, на день звернення до суду співвласниками спірного будинку є: позивач ОСОБА_1 5/12 частин, відповідач ОСОБА_2 1/12 частина та ОСОБА_3 Ѕ частина (згідно довідки державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори а.с. 97).
Згідно з вимогами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є власник майна ОСОБА_2 .
Згідно з п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добровільно набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
З матеріалів цивільної справи і пояснень ОСОБА_1 вбачається, що остання фактично володіла спірною частиною будинку за волею відповідача, завжди знала, що власником 1/12 частини житлового будинку є ОСОБА_2 , була усвідомлена про місце проживання чи перебування відповідача, а проживання в спірному житлі протягом тривалого часу та навіть його утримання не є безумовною підставою для визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану частину житлового будинку в порядку набувальної давності. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_2 не відмовився від права власності на спірну частину будинку.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 15,16,316,317,344 ЦК України, ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 11.10.2019 року.
Суддя Р.С. Холод