ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2316/19 Справа № 214/6455/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, СПД ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу СПД ОСОБА_3 на повторне заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, СПД ОСОБА_3 про захист прав споживачів в обґрунтування якого зазначила, що 07 листопада 2012 року вона уклала з відповідачем СПД ОСОБА_3 договір на виготовлення меблів для кухні та передпокою, при укладенні якого був присутнім його працівник - відповідач у справі ОСОБА_2 Ціна договору складала 11300 грн., з яких 6500 грн. були внесені нею в рахунок передплати, однак до цього часу договір з боку відповідача СПД ОСОБА_3 не виконаний, сума передплати їй не повернута, а 25 лютого 2014 року відповідач ОСОБА_2 написав їй розписку, в якій зобов'язався до 30.04.2014 року повернути їй сплачену нею передплату, чого також не виконав.

На підставі наведеного вище, позивач просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму в розмірі 6500 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої невиконанням договору про передачу їй товару у виді меблів, інфляційні збитки в розмірі 4977 грн. 20 коп., 3% річних від суми основного боргу в розмірі 510 грн. 21 коп. та штрафні санкції в розмірі 6207 грн. 50 коп., .

Повторним заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та з СПД ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6500 грн. основного боргу та 6207 грн. 50 коп. штрафних санкцій, а всього стягнуто 12707 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 та з СПД ОСОБА_3, з кожного окремо, по 243,50 грн. в дохід держави в рахунок сплати судового збору.

В апеляційній скарзі СПД ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що справу було розглянуто за його відсутності, судові виклики про розгляд справи він не отримував, у зв'язку із чим було порушено його право на участь в судовому засіданні та надання пояснень по справі. Крім того відповідач СПД ОСОБА_3 зауважує на тому, що він не укладав з позивачкою ніяких угод і позивачку взагалі не знає, а ОСОБА_2 визнав, що угоду з позивачкою уклав саме він.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача відповідача СПД ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та відповідача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2012 року між позивачем та з відповідачем СПД ОСОБА_3 укладено договір на виготовлення меблів для кухні та вітальні (далі по тексту - Договір) та в якості передплати позивач внесла 6500 грн., що було передбачено п. п. 2.3, 4.1 Договору та підтверджується розпискою, виданою позивачу відповідачем ОСОБА_2 (а.с.13, 14).

Однак відповідач СПД ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Договором не виконав, меблі позивачу не доставив та сплачені нею грошові кошти не повернув.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми основного боргу та штрафних санкцій за Договором на виготовлення меблів від 07.11.2012 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

За змістом 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

В силу ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегією суддів встановлено, що відповідачів СПД ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт(надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Також, п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що в разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 07 листопада 2012 року позивач уклала з відповідачем СПД ОСОБА_4 Договір на виготовлення меблів для кухні та вітальні та в якості передплати внесла 6500 грн., що було передбачено п. п. 2.3, 4.1 Договору та підтверджується розпискою, виданою позивачу відповідачем ОСОБА_2 (а.с.13, 14).

При цьому, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_2 підтвердив той факт, що Договір на виготовлення меблів для кухні та вітальні був укладений та підписаний саме ним, та той факт, що саме він отримав від позивача кошти в розмірі 6500 грн. за вказаним договором, що свідчить про те, що зобов'язання щодо виконання умов Договіру на виготовлення меблів для кухні та вітальні від 07.11.2012 року покладено саме на відповідача ОСОБА_2, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача СПД ОСОБА_3 стосовно того, що ним вказаний Договір не укладався.

Відповідно до умов п. 2.1 Договору визначено строк поставки товару протягом 1,5 місяця, однак відповідач ОСОБА_2 своїх зобов'язань за Договором не виконав, меблі позивачу не доставив та сплачені нею грошові кошти не повернув.

Відповідно до п. 6.3. Договору, порушення його зобов'язань тягне за собою сплату винною стороною санкцій в розмірі 0,1% від суми договору за кожний день прострочення виконання зобов'язань за Договором.

Отже, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суми боргу у виді передплати 6500 грн. та штрафних санкцій в сумі 6207,50 грн., з розрахунку 6500 грн./100*0,1, передбачених п. 6,3 Договору, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки встановлена вина відповідача ОСОБА_2 у невиконанні Договору, який його підписав Договір від імені СПД ОСОБА_4, отримав передплату за договором, та крім того зобов'язався повернути позивачу суму передплати за невиконання Договору.

Крім того, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат, з огляду на наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, оскільки між сторонами виникло грошове зобов'язання, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Інфляційні втрати розраховуються колегією суддів наступним чином: (сума боргу х % інфляції) = інфляційне збільшення.

Встановлений індекс інфляції за 2013 рік склав 100,5%, за 2014 рік-124,9%, за 2015 рік-143,3%

Таким чином, інфляційні втрати, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача становлять 4885,15 грн., з розрахунку 6500 грн. *100,5% + 6500 грн.* 124,9%+6500 грн.*143,3%.

Однак, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, з огляду на те, що п 6.3. Договору передбачено, що порушення його зобов'язань тягне за собою сплату винною стороною санкцій в розмірі 0,1% від суми договору за кожний день прострочення виконання зобов'язань за Договором, тому стягнення 3% річних буде подвійним стягненням відсотків за порушення умов Договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача, та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6500 грн. основного боргу, за період з 20 грудня 2012 року по 19 серпня 2015 року інфляційних збитків в розмірі 4885 грн. 15 коп. та 6207 грн. 50 коп. штрафних санкцій, а всього підлягає стягненню 17592 грн. 65 коп.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції 487 грн., оскільки позивач по справі звільнена від сплати судового збору, а рішення суду ухвалено на її користь.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу СПД ОСОБА_3 - задовольнити.

Повторне заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року скасувати на постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, СПД ОСОБА_3 про захист прав споживачів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6500 грн. основного боргу, за період з 20 грудня 2012 року по 19 серпня 2015 року інфляційні збитки в розмірі 4885 грн. 15 коп. та 6207 грн. 50 коп. штрафних санкцій, а всього стягнути 17592 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: