РІШЕННЯ

іменем України

"01" березня 2019 р. 145/1952/18

2/145/145/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі представника позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю,

встановив:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом, в якому вказують, що вони постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2003 року.

Вказаний будинок належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого секретарем Дзвониської сільської ради Тиврівського району 29 квітня 1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 24.

В КП «ВООБТІ» право власності за ОСОБА_5 станом на 31.12. 2012 року не було зареєстроване.

Весною 2003 року ОСОБА_5 виїхала з с. Соколинці до своїх родичів за кордон. Продати належний їй будинок вона не змогла, так як у неї не було належних документів.

Вони в цей час шукали собі дачу для проживання влітку в селах Кліщів, Канава, Соколинці Тиврівського району. Їх познайомили з ОСОБА_5 і вона залишила їм належний їй будинок. Протягом двох років вони періодично проживали в даному будинку, а з 2005 року проживають в ньому постійно, так як іншого житла у них немає.

З літа 2003 року вони відкрито і безперервно проживають в даному будинку, проводять ремонти будинку, так як будинок 1917 року забудови, за власні кошти поставили в 2012 році ворота, хвіртку, обробляють присадибну земельну ділянку, тобто більше 10 років відкрито безперервно користуються чужим майном, яким заволоділи добросовісно з дозволу власниці майна.

На даний час місце її перебування їм невідоме.

Просять визнати за ними право спільної часткової власності в рівних частках на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Соколинці Тиврівського району Вінницької області, по вул.Берегового під номером 31: житловий будинок 1917 року забудови, означений літ. «А», веранду «а», ґанок , загальною площею підрахованою за формулою підрахунку площ 61.1 кв.м., загальною площею 57.6 кв.м., житловою 24.3 кв.м., допоміжною 33.3 кв.м., площею літніх приміщень 3.5, кв.м. сарай «Б», убиральню «Б», ворота № 1, огорожу № 3, ворота № 5, хвіртку № 4, загальною вартістю 90950 грн. за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоч про слухання справи повідомлена своєчасно, через розміщення інформації (оголошення) про виклик у справі на офіційній сторінці веб-потралу судової влади України. Заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відомостей про місце її проживання та реєстрації суду невідоме.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікування оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно повідомлення Державної судової адміністрації України № 10-2141/18 від 24.01.2018 року "Про розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України" до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи інформація про виклик у справі відповідача, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, розміщується безпосередньо судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України.

За таких обставин, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.

Суд, вислухавши представника позивача, свідка, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст 334 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває права власності на це майно. Тобто, виходячи зі змісту ст. 334 ЦК України, обставинами, які мають значення для вирішення справи про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, є : законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набувається виключно за рішенням суду.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2003 року, що стверджується довідкою виконкому Колюхівської сільської ради № 252 від 07.09.2018 року (а.с. 4).

Вказаний будинок належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого секретарем Дзвониської сільської ради Тиврівського району 29 квітня 1987 року, зареєстрованого в реєстрі за № 24 (а.с. 12).

ОСОБА_4 проживала в даному житловому будинку до 2003 року без реєстрації, а з 2003 року виїхала на постійне місце проживання за межі України, що стверджується довідкою виконкому Колюхівської сільської ради № 215 від 19.11.2018 року (а.с. 33).

Присадибна ділянка біля даного житлового будинку ОСОБА_4 не передавалась, що стверджується довідкою виконкому Колюхівської сільської ради № 216 від 19.11.2018 року (а.с. 34).

Позивачі користуються даною присадибною ділянкою та сплачують земельний податок, що стверджується довідкою виконкому Колюхівської сільської ради № 217 від 19.11.2018 року (а.с. 35) та квитанціями про сплату земельного податку.

Також позивачі сплачували за електроенергію, про що надали квитанції за 2008-2013 рік.

В КП «ВООБТІ» право власності за ОСОБА_5 станом на 31.12. 2012 року не було зареєстроване, що стверджується довідкою КП "ВООБТІ" № 206 від 31.07.2018 року (а.с. 17).

Інвентарна справа в КП « ВООБТІ» до цього часу на вказану нерухомість була відсутня, зведена в 2018 році на підставі заяви ОСОБА_3

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном -протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років. Володіння є добросовісним, так як при заволодінні чужим майном вони не знали і не могли знати про відсутність у них підстав для набуття права власності; володіння було відкритим, так як позивачі не приховували факт знаходження майна в їх володінні, володіння було безперервним, так як воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Викладенні вище обставини також підтверджуються показаннями свідка.

Свідок ОСОБА_6 дав показання про те, що він батько ОСОБА_3. В 2001 році він з дружиною купили хату, щоб використовувати її як дачу в с. Соколинці, по сусідству жили з чоловіком ОСОБА_4 з чоловіком, які раніше жили в Мурманську і вирішили повернутись в Росію та продавали будинок. Його дочка із зятем вирішили купити цей будинок. Він особисто заплатив ОСОБА_4 гроші за її будинок, їй тоді було біля 77 років, а її чоловіку ОСОБА_7 70. Вони передали йому ключі, а він їм гроші. Діти жили в даній хаті, а зараз на заробітках в Польші. Після того вони в село не приїжджали, іноді писали листа в с. Соколинці ОСОБА_8 (нині покійній) та повідомила, що ОСОБА_7 через 2 роки після повернення із України помер в Мурманську і більше ні до кого не писали.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.344 ЦК України, -

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності в рівних частках на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Соколинці Тиврівського району Вінницької області, по вул.Берегового під номером 31: житловий будинок 1917 року забудови, означений літ. «А», з верандою «а», ґанком, загальною площею підрахованою за формулою підрахунку площ 61.1 кв.м., загальною площею 57.6 кв.м., житловою 24.3 кв.м., допоміжною 33.3 кв.м., площею літніх приміщень 3.5, кв.м., сарай «Б», убиральню «Б», ворота № 1, огорожу № 3, хвіртку № 4, ворота № 5 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд з дня виготовлення повного тексту рішення, тобто з 07.03.2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мазурчак А. Г.