ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5322/19 Головуючий в І інстанції: Єпішин Ю.М.
Номер провадження: №22-ц/819/1373/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Плахотнюка Сергія Олександровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2019 року, у складі судді Єпішина Ю.М., у справі за позовом адвоката Плахотнюка Сергія Олександровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , до публічного акціонерного товариство "Дельта Банк" про визнання зобов`язання припиненим,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року адвокат Плахотнюк Сергій Олександрович, діючий в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом до публічного акціонерного товариство "Дельта Банк", в якому просив визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором №215/ФКВ-07 від 21.09.2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ "Український промисловий банк", право вимоги за яким має ПАТ "Дельта Банк".

Позов обґрунтований наступним.

21 вересня 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" та ОСОБА_3 , прізвище якої у зв`язку з укладенням шлюбу 26.06.2010 року змінено з "Кучук" на "Гангал", укладено кредитний договір, за умовами якого позивач зобов`язалась шляхом здійснення щомісячних платежів повернути отриманий кредит на споживчі цілі в сумі 8000,00 доларів США, сплатити проценти та за наявності штрафні санкції. Того ж дня основне зобов`язання було забезпечено іпотечним зобов`язанням, а саме сторони уклади Іпотечний договір №215/Zфквіп-07, за яким в іпотеку банку було передано належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 69,5кв.м, житловою площею 38,5кв.м.

За договором про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30 червня 2010 року ТОВ "Український промисловий банк" передало на користь ПАТ "Дельта Банк" право вимоги виконання основного зобов`язання.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 05.11.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 24.04.2014 року, у справі №2120/7957/12 позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" було задоволено, з позивача на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 58717,18грн. В порядку примусового виконання рішення суду було виконано, останній, третій платіж на суму 41717,26грн було сплачено 31.07.2018 року.

Не зважаючи на виконання позивачем свого зобов`язання за кредитним договором, відповідач цього не визнає та продовжує нараховувати проценти та штрафні санкції. На думку відповідача за позивачем обліковується кредитна заборгованість у розмірі 8016,34 доларів США, з яких 3263,27 доларів США заборгованість за кредитом; 4753,07 доларів США заборгованість за процентами; 55662,09грн пеня; 2118,07грн штраф. Вказане суперечить правовій позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №310/11534/13-ц, відповідно до якої наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.

28.01.2019 року відповідач направив позивачу лист-вимогу з вимогою у 60-денний термін в повному обсязі виконати зобов`язання за вказаним кредитним договором. Лист також містить попередження про те, що у протилежному випадку розпочнеться процедура звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вважаючи своє зобов`язання за вказаним кредитним договором виконаним, посилаючись зокрема на ст.599 ЦК України, позивач просить задовольнити позов.

Оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви адвоката Плахотнюка Сергія Олександровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну позивачу квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі представник позивача просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначив, що судом не враховано наявність й інших двох підстав для забезпечення позову, крім такої, як "наявність обставин, за яких невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду", а саме таких, як "наявність обставин, за яких невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист" та "наявність обставин, за яких невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача". Також вказав, що поза увагою суду залишилось те, що існує реальний ризик того, що право власності на квартиру, у накладенні арешту на яку було відмовлено, у будь-який момент може перейти від позивача до відповідача на підставі ст.37 Закону України "Про іпотеку" та відповідного іпотечного застереження у договорі іпотеки. В такому випадку довести свою правоту (скасовувати реєстрацію права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки) позивач зможе лише через тривалий час з огляду на те, що в Херсоні цю категорію справ розглядають лише 4 судді. На підтвердження реальності загрози послався на лист-вимогу від 28.01.2019 року, в якому відповідач вимагав у 60-денний термін виконати зобов`язання за вказаним кредитним договором з попередженням в протилежному випадку розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Також зазначив, що суд не звернув увагу на те, що накладення арешту на іпотечне майно є співмірним і адекватним з ефективним захистом оспорюваного права, за яким звернулась позивач, заявивши відповідні позовні вимоги. Вказав, що незастосування такого заходу забезпечення позову ускладнить ефективний захист оспорюваного права.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У справі встановлено таке.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну позивачу квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.51-54).

Заява обґрунтована наступним. В провадженні Херсонського міського суду перебуває вказана цивільна справа. Предметом позову є зобов`язання за кредитним договором № 215/ФКВ-07 від 21.09.2017 року, яке нерозривно пов`язане з похідним від нього зобов`язанням за іпотечним договором № 215/Zфквіп від 21.09.2017 року, за яким в іпотеку передано майно, а саме належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовано тим, що кредитне зобов`язання припинилось в силу ст.599 ЦК України, отже в силу закону припинилось і похідне від кредитного іпотечне зобов`язання. З листа ТОВ "Електронні закупівлі" від 22.05.2019 року позивачу стало відомо про передачу на погодження до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного паспорту активу з продажу "Права вимоги за кредитним договором № 215/ФКВ-07. Забезпечення: трикімнатна квартира, загальною площею 69,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 " та очікування найближчим часом аукціону в системі PROZORRO. ОСОБА_4 . Зазначив, що іпотечна квартира, яка є єдиним житлом для позивача і її родини (чоловіка і 8-річного сина), може бути примусово продана іпотекодержателем, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист оспорюваних прав позивача, за захистом якого вона звернулась до суду.

Відповідно до п.4.4. іпотечного договору №215/Zфквіп-07від 21 вересня 2007 року за наявності підстав іпотекодержатель може задовольнити свої вимоги, зокрема, шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язання. Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вид забезпечення позову не співмірний з заявленими позовними вимогами, виходив з того, що доводи про існування ризику реалізації належного позивачу майна, що є предметом договору іпотеки, та необхідність накладання на нього арешту, не знайшли свого підтвердження і не можуть бути підставою для застосування такого виду забезпечення позову, як накладенням арешту на майно. Крім того, суд виходив з того, що заявник не довів наявність причин, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст.18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.150 зазначеного Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1); забороною вчиняти певні дії (п.2).

За ч.3 ст.150 вказаного Кодексу заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви особи, яка бере участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи-підприємця; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням цих заходів (п.4.).

Як вже зазначалось, у цій справі предметом спору є зобов`язання за кредитним договором № 215/ФКВ-07 від 21.09.2017 року, яке нерозривно пов`язане з похідним від нього зобов`язанням за іпотечним договором № 215/Zфквіп від 21.09.2017 року.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що вид забезпечення позову не співмірний з заявленими позовними вимогами, оскільки накладення арешту на квартиру не є передумовою, направленою на можливість виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а також на можливість ефективного захисту чи поновлення порушених або оспорюваних прав позивача.

Тобто, вжиттям вказаного заходу забезпечення позову не може бути забезпечено ефективне виконання судового рішення про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, а також забезпечено ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Само по собі задоволення цього позову жодним чином не залежить від будь-яких чинників, воно буде означати припинення кредитного зобов`язання. Інших вимог в цій справі не заявлено, вказаний захід забезпечення позову виходить за межі позовних вимог, а тому в межах заявленої позовної вимоги ненакладення арешту на іпотечну квартиру не веде до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання скаржника на неврахування судом наявності таких підстав для забезпечення позову, крім ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, як ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вже було зазначено, вжиттям вказаного заходу забезпечення позову не може бути забезпечено ефективне виконання судового рішення про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, а також забезпечено ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Вказаний захід забезпечення позову не співмірний з заявленими позовними вимогами. Також слід залишити поза увагою й посилання скаржника на існування реального ризику переходу права власності на квартиру від позивача до відповідача та співмірність вказаного заходу забезпечення позову з ефективним захистом оспорюваного права, оскільки вказане не підтверджено належними доказами і, крім того, в межах заявленої позовної вимоги ненакладення арешту на іпотечну квартиру не веде до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Крім того, апеляційний суд враховує й те, що відповідно до документів, долучених до справи при апеляційному розгляді (нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу прав вимоги від 06.09.2019 року), ПАТ "Дельта Банк" (продавець) продав ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (покупець) права вимоги, які виникли або можуть виникнути в майбутньому до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами, наведеними у додатку №1 до цього договору, зокрема, за вказаними вище кредитним договором № 215/ФКВ-07 від 21.09.2017 року та іпотечним договором № 215/Zфквіп від 21.09.2017 року.

Тобто, вказаний договір було укладено вже після постановлення оскаржуваної ухвали від 05 липня 2019 року, а саме в процесі її апеляційного перегляду. При цьому, як зазначили при апеляційному розгляді цієї справи представники позивача та відповідача ПАТ "Дельта Банк", суд першої інстанції не здійснив дії по залученню до участі у справі як правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія". Суд же апеляційної інстанції, з урахуванням направлення йому для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, відповідно до пп.15.10) п.1 Перехідних положень ЦПК України, лише копій матеріалів, необхідних для розгляду скарги, та знаходження самої цивільної справи в суді першої інстанції, позбавлений можливості залучення до участі у справі як правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".

У цій справі позивачем визначено конкретний спосіб захисту своїх прав, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.12, 13 ЦПК України. Крім того, право збільшити або зменшити розмір позовних вимог або змінити позовні вимоги належить позивачу, відповідно до ст.49 ЦПК України.

З урахуванням зазначеного, у тому числі і при реалізації позивачем своїх прав, передбачених ст.49 ЦПК України, він не позбавлений права повторного подання заяви про забезпечення позову, у тому числі після залучення до участі у справі як правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія".

Оскільки ухвала суду про відмову в забезпеченні позову постановлена з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі її порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Плахотнюка Сергія Олександровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 19 вересня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська