Справа № 639/6832/18
Провадження № 2/630/213/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дем`яненко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко К.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області цивільну справу № 639/6832/18 (провадження № 2/ 630/213/19) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач зазначає, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 .

Відповідач свої батьківські обов`язки не виконує, аліменти не сплачує, вихованням дитини, станом здоров`я доньки та її розвитком не переймається.

В зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2006 року народження.

Сторони були повідомлені про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином.

Позивач направила заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів при підготовчому розгляді.

Відповідач направив до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_4 . Крім того, суду надано нотаріально посвідчену заяву аналогічного заяву, в якій ОСОБА_2 також зазначив, що йому роз`яснено правові наслідки, передбачені ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України.

Від третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши позицію позивача, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю.

Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини.

Сторони 25 лютого 2006 року зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 серпня 2010 року (а.с.6).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою відповідача та позивача, що вбачається із свідоцтва про народження, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції (а.с.9)

Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від участі в житті доньки, не цікавиться її вихованням, лікуванням, вподобаннями та захопленнями, не виявляє батьківського піклування.

Відповідач за весь час окремого проживання жодного разу не поцікавився життям доньки та не виявляє бажання з нею спілкуватися. На даний час ОСОБА_2 проживає окремо від дитини та не приймає жодної участі у її вихованні, моральному,духовному, фізичному розвитку неповнолітньої доньки. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Вказані обставини сторонами визнані та не підлягають доказуванню. Крім того, як вбачається з довідко навчального закладу, медичних установ, дитиною опікується матір.

Тобто, з наданих позивачем матеріалів вбачається, що батько взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків та самоусунувся від виховання, утримання доньки.

Таким чином, поведінка батька - відповідача у справі, свідчить про його байдуже ставлення до доньки, небажання приймати участь у житті доньки, добровільну відмову від батьківських прав відносно своєї дитини.

Частина 2 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

На підставі п.2) ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до вимог ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Дитина мешкає разом з матір`ю, яка займається вихованням, утриманням, опікується її фізичним та духовним розвитком, станом здоров`я. Поряд з тим, батько не займається вихованням та утриманням доньки мешкає окремо та не виявляє уваги до дитини, не цікавиться її життям, добровільно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 вказаного пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У відповідності до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради № 517 від 07 серпня 2019 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2006 року народження.

Суд погоджується з наданим висновком, так як він є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно до змісту ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток,навчання,створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У відповідності зі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. У відповідності зі ст.8 Конвенції про права дитини спілкування з дітьми може залежати від віку, стану здоров`я дитини, поводження батьків і інших істотних обставин. У випадку перешкоди в такім спілкуванні батьки можуть звернутися в органи опіки й піклування або суд. Відповідач не скористався своїм правом надати суду заперечення проти заявлених позовних вимог.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Тобто, приймаючи відповідне рішення суд повинен враховувати інтереси усіх учасників сімейних відносин, діяти на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Як встановлено під час судового розгляду відповідач не забезпечує доньку батьківським піклуванням, захистом та не сприяє її гармонійному розвитку, добровільно відмовившись від своїх батьківських обов`язків.

Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що об`єктивно підтверджено наданими суду доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею при зверненні з вимогою про позбавлення батьківських прав витрати по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн., які документально підтверджені.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 12,13,76,81, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 280, 281 ЦПК, ст.ст.148, 150, 151, 164, 165, 166, ст. 11,12, 15 ЗУ „Про охорону дитинства" , Конвенцією про права дитини, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.н. НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в сумі 704,8 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано

Повний текст рішення виготовлено 12 вересня 2019 року.

Суддя (підпис) І. В. Дем`яненко