Справа № 456/1874/18 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/449/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Яніва Н.М. від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської районної ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та зміну організації побачень з дитиною, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_3 перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено ОСОБА_3 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : - побачення з дитиною кожні 1 і 3 субота місяця з 12 год. до 14 год., в м. Стрию Львівської області в присутності матері дитини; - побачення з дитиною кожні 2 і 4 неділя місяця з 17 год. до 19 год., в м. Стрию Львівської області в присутності матері дитини; - побачення з дитиною щопонеділка та щочетверга місяця з 16.00 год. до 17.30 год., за місцем проживання дитини в АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та зміну організації побачень з дитиною - відмовити. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що розпорядженням Голови Стрийської районної державної адміністрації №1 від 03.01.2018р. на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини встановлено порядок побачень ОСОБА_3 з малолітньою дитиною ОСОБА_6 , а саме - другу неділю місяця з 12.00 год. до 13.00 в м. Стрию і присутності матері дитини; - щопонеділка та щочетверга з 16.00 по 17.00 год. за місцем проживання дитини в с.Завадів Стрийського району Львівської області. Щодо встановленого порядку зустрічей позивач не заперечував, Розпорядження не оскаржував. Вказує на те, що починаючи з перших зустрічей, позивач порушував встановлений графік - не з`являвся, або з`являвся не у встановлений час та через місяць після встановлення графіку, позивач звернувся до служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації щодо чинення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та вихованні доньки. Зазначає, що листом служби у справах дітей Стрийської РДА №09-40/132 від 13.02.2018р. позивача повідомлено, що працівниками служби у справах дітей проведено бесіду щодо належного виконання рішення органу опіки та піклування, та встановлено, що ОСОБА_1 з часу прийняття Розпорядження не чинить перешкод щодо побачень з дитиною. Звертає увагу на те, що відповідачка не порушувала встановленого графіку, оскільки вважає, що графік відповідає інтересам та віку дитини, не порушує і режиму її дня, не відриває її від нормального, звичайного середовища та не заважає нормальному розвитку. Вказує, що суд не надав належної оцінки поясненню сторони відповідача про відсутність з її боку перешкод у зустрічах дитини з батьком, відповідно до графіку, встановленого Розпорядженням, не врахував факт, що відповідач, сприяла можливості вирішенню спірного питання шляхом укладення мирової угоди, про що було заявлено в суді, необґрунтовано відхилив Висновок Стрийської РДА №996 від 06.12.2018р., яким за участі обох сторін затверджено новий графік зустрічей батька з дитиною. Натомість, суд, поклавшись лише на усні пояснення позивача, встановив порядок участі позивача у спілкуванні та вихованні доньки, яким самостійно збільшив періодичність та час зустрічей з дитиною, встановивши графік, який позивач не зазначив у позовних вимогах, та який не розглядався органом опіки та піклування. А отже суд першої інстанції визнав встановленими обставини, які недоведені належними засобами доказування, висновки суду не відповідають закону та обставинам, що мають значення для справи. Як наслідок, суд неправомірно зобов`язав ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з дочкою, а визначений судом графік побачень батька з дитиною не враховує віку дитини, режиму її життєдіяльності та в цілому суперечить інтересам дитини та відповідача.

В судове засідання окрім відповідачки та її представниці решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та її представниці на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи осіб, що беруть участь у справі в межах мотивів позовної заяви, відзиву на неї, відповіді на відзив, апеляційної скарги, а також інших усних та письмових заяв та пояснень учасників справи в судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст.4 ЦПК України, ст. 24 Конституції України, Декларацію прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч.5, 6 ст. 19, ст.ст. 141, 157, 158, ч.1, ч.2 ст. 159 СК України, ст. 242 ЦК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», та задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.04.2018 р. виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_2 . народилась дочка ОСОБА_6 . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2017р. шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , було розірвано та змінено прізвище позивачки на дівоче ОСОБА_5 (а. с.9). Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_6 залишилась проживати з матір`ю - відповідачкою по справі ОСОБА_5 . у с. Завадів, Стрийського району. У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 проживає окремо від малолітньої доньки та неможливістю батьків дитини спільно вирішити питання щодо її виховання позивач звернувся до органу опіки та піклування Стрийської районної держаної адміністрації з заявою про визначення способу його участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_6 Розпорядженням голови Стрийської районної державної адміністрації «Про розв`язання спору щодо участі у вихованні дитини» від 03.01.2018 р. № 1 було встановлено порядок побачень ОСОБА_3 з малолітньою донькою ОСОБА_6 , як спосіб його участі у вихованні дитини, а саме: друга неділя місяця з 12:00 год до 13:00 год. у м. Стрию у присутності матері дитини, та щопонеділка і щочетверга з 16:00 год. до 17:00 год. За місцем проживання дитини у с. Завадів Стрийського району.(а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії наявного у матеріалах справи листа начальника служби у справах дітей від 13.02.2018 року № 09-40/132 районна державна адміністрація розглянувши звернення ОСОБА_3 щодо чинення перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки проінформувала відповідача про те, що з ОСОБА_1 проведено бесіду щодо неналежного виконання рішення органу опіки та піклування та повідомлено йому, що він має право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкування з дитиною, зокрема, якщо ОСОБА_1 буде ухилятись від виконання рішення органу опіки та піклування Стрийської РДА. Таким чином у судовому засіданні встановлено той факт, що між відповідачем та позивачкою був наявний конфлікт, а саме з приводу вчинення відповідачкою ОСОБА_5 перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні доньки з приводу чого останній і звертався у компетентні органи. Окрім цього сама позивач у судовому засіданні підтвердила той факт, що під час зустрічей між нею та відповідачем виникають конфлікти і сварки та інколи вона не вчасно надає дитину відповідачу для побачення. А відтак, суд дійшов висновку про необхідність усунути перешкоди батьку малолітньої ОСОБА_6 у спілкуванні з донькою шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_5 не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з дитиною. Суд критично оцінює надані відповідачкою акти про факт порушення саме позивачем графіку зустрічей з 11.01.2018 р. по 08.10.2018 р. та вважає такі у відповідності до ст. 79 ЦПК України недостовірними доказами, оскільки такі, як ствердила сама відповідач у судовому засіданні, складались нею одноособово та в подальшому надавались сусідам для підпису. Тобто дані особи не були свідками зустрічей позивача з дитиною. У своєму висновку від 06 грудня 2018 року №996, поданому до суду для розв`язання спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Стрийської РДА вважав за доцільне визначити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні його малолітньої доньки ОСОБА_6 шляхом установлення побачень батька: друга неділя місяця з 12:00 год. до 13:00 год., та четверту суботу місяця з 17:00 год. до 19:00 год. у м. Стрию в присутності матері дитини; щопонеділка та щочетверга з 16:00 год до 17:00 год. за місцем проживання дитини у с. Завадів, Стрийського району, Львівської області (а.с. 133). З даним висновком відповідач ОСОБА_5 та її представник повністю погодились та не заперечували проти встановлення такого графіку побачень. Позивач навпаки з вказаними висновком не погодився та настоював, щоб йому збільшили кількість днів та годин побачень, а також надали можливість, забирати дитину по місцю його проживання з ночівлею. Враховуючи наведене, а також позицію сторін, суд в повній мірі не погоджується з запропонованим графіком побачень ОСОБА_3 з малолітньою дочкою ОСОБА_13 , оскільки вважає, що час, протягом якого надано можливість позивачу бачитися із дитиною не є достатній та не забезпечить систематичне спілкування та участь батька у вихованні дитини. Окрім цього, судом враховуються покликання відповідача, про те, що він бажає у будні дні хоча б по дві години бачитися з дитиною. Також судом береться до уваги, те що спілкування позивача ОСОБА_3 з дитиною не перешкоджає нормальному розвиткові доньки, а навпаки на думку суду сприяє цьому, та відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного з батьків про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. На підставі вищенаведеного суд вважає за необхідне збільшити час побачення позивача із дитиною. Вирішуючи питання про доцільність присутності матері малолітньої ОСОБА_6 під час її побачень з позивачем, суд виходить з необхідності поступового налагодження взаємовідносин дитини з батьком, який тривалий час не бачився із дитиною, а окрім того, батьки розійшлися, коли дитині було 3 місяці і вона з батьком майже не проживала, забезпечення стабільного психоемоційного стану дитини та уникнення негативного впливу на розвиток дитини. Саме такий спосіб участі позивача ОСОБА_3 у вихованні доньки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини. Окрім того, суд на підставі належним чином оцінених доказів, врахувавши вік дитини, а саме те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є малолітньою та досягла віку 2 роки 9 місяців, постійно проживає з матір`ю, звикла до неї та умов її постійного проживання, а також те, що позивач ОСОБА_3 не знає звичного режиму дня його дитини, що ним не заперечувалось у судовому засіданні, приходить до переконливого висновку, що вимоги позивача про зустріч з дитиною по місцю його проживання з ночівлею у АДРЕСА_2 , а також 2 рази на рік на протязі 14 днів для поїздок з дитиною на відпочинок не підлягають до задоволення. Зважаючи на викладені обставини, враховуючи законодавчо закріплене право батька спілкуватись з донькою та брати участь у її вихованні, висновок погоджений органом опіки та піклування Стрийської районої державної адміністрації про розв`язання спору щодо визначення участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_6 від 06.12.2018 р № 996, виходячи з найкращих інтересів дитини, з метою дотримання розумного балансу участі обох батьків у її вихованні, суд вважав за необхідне визначити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні її малолітньої доньки ОСОБА_6 шляхом установлення періодичних побачень батька з дочкою кожні 1 і 3 субота місяця з 12 год. до 14 год., в м. Стрий Львівської області в присутності матері дитини;кожні 2 і 4 неділя місяця з 17 год. до 19 год., в м. Стрий Львівської області в присутності матері дитини та щопонеділка та щочетверга місяця з 16.00 год. до 17.30 год., за місцем проживання дитини в АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 , у якому просив зобов`язати відповідачку:

- не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- встановити йому спосіб участі у вихованні дочки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зустрічі з нею:

- у кожну суботу та неділю з ночівлею по місцю його проживання у АДРЕСА_2 для спілкування в домашніх умовах без присутності її матері;

- а також 2 рази на рік на протязі 14 днів для поїздок з дитиною на відпочинок.

В обґрунтування позовних вимог позивач, покликався на те, що 3.01.2018р. розпорядженням голови Стрийської районної державної адміністрації № 1 було встановлено йому дні та години побачень із малолітньою донькою ОСОБА_6 , відповідно до якого, днями побачень було визначено: другу неділю місяця з 12:00 год. до 13:00 год. у м. Стрию у присутності матері дитини, та щопонеділка і щочетверга з 16:00 до 17:00 год. за місцем проживання дитини у с. Завадів Стрийського району. Однак встановлений порядок побачень з дочкою повністю ігнорується відповідачкою ОСОБА_5 , не відповідає інтересам дочки та не дає можливості належним чином брати участь йому як батьку у її вихованні, зокрема належним чином спілкуватись з нею наодинці. Вважає, що спілкування з дочкою без присутності її матері, буде відповідати інтересам останньої, оскільки відповідачка при зустрічах влаштовує скандали, що в свою чергу психологічно травмує дитину. Надання йому дозволу брати дочку на вихідні дні з ночівлею по місцю його проживання, більше б відповідало інтересам дитини, так як дитина до нього прихильна. Жодних підстав не довіряти йому дочки немає, оскільки на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра він не перебуває, а квартира де він проживає відповідає всім умовам для проживання дитини.

Із змісту Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року вбачається таке.

У змісту преамбули вбачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Ч.1 ст. 3 Конвенції вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч.1 ст. 7 цього ж акту передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ч.1 ст. 8 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Ч.1 ст. 9 ж передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Ст. 16 вказує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України:

1. Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

2. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

3. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

4. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

5. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

6. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

7. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

8. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

9. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

10. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 19 СК України:

1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За ст. 141 цього ж Кодексу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Крім цього, відповідно до ст.ст. 150-153 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Також, згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Також за ст. 157 СК України:

1. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

2. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

3. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

4. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

5. Той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби у порядку, встановленому законом.

Також, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ст. 158 СК України).

Стаття ж 159 Кодексу вказує, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

3. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

4. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

5. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

Зважаючи на вказані вимоги закону питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо потребує скрупульозного, детального з`ясування, вивчення та поспішність, непослідовність та неповнота з`ясування істотних обставин у вирішенні вказаного питання слід вважати суперечить вказаним вимогам закону.

Як вбачається із наведеного питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо може бути вирішено кількома позасудовими способами, спроби вирішення вказаного питання, за якими слід вважати попередніми та дуже важливими етапами вирішення вказаного питання, сам спосіб вирішення якого, зважаючи на специфічність стосунків між батьками, що проживають окремо та дитиною, що проживає із одним із них, має істотне, якщо не вирішальне значення у вирішенні даного питання.

Нестриманість, поспішність у вирішенні цього питання, штучне провокування спору та відстоювання виключно особистих інтересів одним із батьків у вирішенні даного питання має виключено негативні наслідки у взаємостосунках між згаданим колом осіб та навіть у випадку задоволення позову одного із них може призвести до непоправних наслідків для стосунків батьків і дитини, фактичної неможливості спілкування одного з них з дитиною, зокрема, до провокування дитини до неналежної поведінки до іншого із батьків, унеможливлення тим з батьків з ким проживає дитина виконання рішення суду у такій категорії спорів, що фактично у примусовому порядку виконано бути не може. Вказане, в свою чергу, негативно позначається на вихованні дитини, яка не має повноцінного спілкування з обома батьками, або ще гірше при провокуванні дитини до негативної поведінки до того з батьків, який проживає окремо у неї може сформуватися негативне, викривлене ставлення до іншого з батьків, як особи; негативне ставлення до інших членів родини іншого з батьків, тощо, що відповідно не може не впливати негативно на розвиток та формування дитини як особистості.

У даному спорі колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення було дотримано згадані вимоги закону та розгляд справи та постановлене за наслідками розгляду рішення відповідає інтересам дитини, що має ключове значення у розгляді даного спору. При цьому жодним чином не порушено права та інтереси батьків (сторін по справі).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 21.03.2019 року є донькою сторін (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.04.2018 р. а.с. 8).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2017р. шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , було розірвано та змінено прізвище позивачки на дівоче ОСОБА_5 (а. с.9).

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_6 залишилась проживати з матір`ю - відповідачкою по справі ОСОБА_5 у с. Завадів, Стрийського району та проживає з нею і на даний час.

ОСОБА_3 звернувся до органу опіки та піклування Стрийської районної держаної адміністрації з заявою про визначення способу його участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_6

Розпорядженням голови Стрийської районної державної адміністрації «Про розв`язання спору щодо участі у вихованні дитини» від 03.01.2018 р. № 1 було встановлено порядок побачень ОСОБА_3 з малолітньою донькою ОСОБА_6 , як спосіб його участі у вихованні дитини, а саме: друга неділя місяця з 12:00 год до 13:00 год. у м. Стрию у присутності матері дитини, та щопонеділка і щочетверга з 16:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання дитини у с. Завадів Стрийського району.(а.с.6).

Однак, з листа начальника служби у справах дітей від 13.02.2018 року № 09-40/132 вбачається, що районна державна адміністрація розглянувши звернення ОСОБА_3 щодо чинення перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки проінформувала позивача про те, що з ОСОБА_1 проведено бесіду щодо неналежного виконання рішення органу опіки та піклування та повідомлено йому, що він має право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у спілкування з дитиною, зокрема, якщо ОСОБА_1 буде ухилятись від виконання рішення органу опіки та піклування Стрийської РДА. Тобто вказаним листом фактично стверджено про неналежне виконання відповідачкою згаданого рішення органу опіки та піклування на чому наполягає позивач у даному спорі.

Відповідно вказаний доказ судом першої інстанції правильно взято до уваги, який такий, що підтверджує позовні вимоги.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги акти про факт порушення саме позивачем графіку зустрічей з 11.01.2018 р. по 08.10.2018 р., які були подані відповідачкою, зважаючи на те, що такі у відповідності до ст. 79 ЦПК України є недостовірними доказами, оскільки такі складались відповідачкою одноособово та в подальшому надавались сусідам для підпису. Тобто дані особи не були свідками подій, які ніби то були зафіксовані відповідачкою у актах.

Крім цього, з висновку від 06 грудня 2018 року №996, який був наданий під час розгляду даної справи, вбачається, що орган опіки та піклування Стрийської РДА вважав за доцільне визначити спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні його малолітньої доньки ОСОБА_6 шляхом установлення побачень батька: друга неділя місяця з 12:00 год. до 13:00 год., та четверту суботу місяця з 17:00 год. до 19:00 год. у м. Стрию в присутності матері дитини; щопонеділка та щочетверга з 16:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання дитини у с. Завадів, Стрийського району, Львівської області (а.с. 133).

Такий висновок слід вважати, також, непрямо стверджує про неналежні умови для участі у спілкуванні та вихованні дитини сторін для позивача, оскільки таким рішенням було збільшено кількість побачень для батька з дитиною порівняно із попереднім рішенням органу опіки та піклування.

Зважаючи на вище наведене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку. Також, судом правильно встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно, належно спілкуватися з донькою, відповідачка фактично чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Крім цього, дитина проживає з матір`ю, батько має право приймати участь у вихованні дитини і це не суперечить інтересам дитини. При цьому судом вірно враховано, що відповідачка не надала суду належних та переконливих доказів того, що спілкування батька з дитиною перешкоджає чи перешкоджатиме її нормальному розвитку та формуванню як особистості.

Також, слід вважати, що судом правильно обрано спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з донькою: враховано малолітній вік дитини; її інтереси; інтереси матері дитини, та забезпечено участь батька у будні дні за місцем проживання дитини; також, зважаючи на вік дитини та незначний досвід у спілкуванні з дитиною позивача та відсутність досвіду спільного проживання - правильно відмовлено у проведенні двотижневих відпусток з дитиною, однак, також, зважаючи і на те, що у цьому способі участі у спілкуванні та вихованні відмовлено, судом натомість правильно збільшено можливість участі батька у спілкуванні та надано можливість у вихованні дитини за його місцем проживання та місцем проживання матері та самої дитини, при цьому за місцем проживання батька такі побачення мають бути проведені в присутності матері. Вказане надасть, на думку суду апеляційної інстанції, можливість батьку зблизитись з дитиною, в тому числі і за допомогою порад та настанов у спілкуванні з дитиною самої матері, що, також, надасть можливість батькам знайти порозуміння у спілкуванні між собою та сприятиме більш уважному ставленні до інтересів дитини, яким однозначно не відповідає триваючий між батьками конфлікт.

Спосіб спілкування та участі у вихованні з дитиною, на думку суду апеляційної інстанції, якщо розглянути проблему, що існує у колишнього подружжя та їх спільної дитини більш широко, покликаний забезпечити врегулювання проблем у взаємостосунках між батьками та дитиною та забезпечити вирішення проблеми у спілкуванні та вихованні дитини двома батьками за неможливості виховання у повноцінній сім`ї, що відповідно буде належними передумовами для її розвитку, формування особистості, тощо та забезпечить її міцними життєвими зв`язками з обома з батьків, що є надзвичайно важливим у житті, особливо у малолітньому, неповнолітньому віці кожної особистості.

Вказане жодним чином не слід вважати виходом суду за межі позовних вимог, які у даному випадку слід вважати більш гнучкими, оскільки у такій категорії справ рішення суду повинно бути адаптовано максимально до інтересів дитини, а не до сухого, формального розрахунку викладених вимог у позовній заяві. Крім цього, слід вважати, що таке вирішення конфлікту фактично згладило усі амбіційні бажання батьків доведення своєї правоти у даному спорі та надало можливість вирішення конфліктності стосунків між батьками та дитиною у руслі максимального захисту прав та інтересів дитини.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу - залишити без задоволення

Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра