Провадження 2/127/4854/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.04.2018 у м. Вінниці на перехресті пров. Зелений та об`їзного шосе водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч не дав дорогу автомобілю марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував під керуванням позивача і рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого ОСОБА_4 здійснив зіткнення із автомобілем ОСОБА_1 , в результаті чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим йому було завдано збитків. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.05.2018 ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У зв`язку із ДТП у позивача виникло право на страхове відшкодування від ПАТ «Страхова компанія «Уніка», де була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 19.04.2018 страхову компанію ОСОБА_4 було повідомлено про ДТП, а 23.04.2018 позивачем. Позивач неодноразово звертався до ПАТ «Страхова компанія «Уніка» з проханням визначити належну йому до виплати суму страхового відшкодування та виплатити її. Жодних дій спрямованих на визначення розміру страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Уніка» не здійснила, тому позивач був вимушений самостійно займатись даним питанням, у зв`язку із чим звернувся до ПП ЕНДЦ «Експертиза» і отримав висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 551Е-07/18 від 10.08.2018. Згідно даного висновку вартість матеріального збитку становить 117 732, 12 гривень. Про проведення даного дослідження ПАТ «Страхова компанія «Уніка» повідомлялась позивачем належним чином. В зв`язку із тим, що внаслідок пошкоджень, яких зазнав автомобіль позивача в результаті ДТП, його подальша експлуатація за призначенням стала неможливою, позивач був змушений помістити його на автостоянку, за послуги якої ним було сплачено 2 720, 00 гривень. Таким чином, загальний розмір завданої позивачу шкоди становить 122 101, 33 гривень (117 732, 12 гривень (вартість матеріального збитку згідно експертного автотоварознавчого дослідження від 10.08.2018) + 1 600, 00 гривень (вартість проведеного автотоварознавчого дослідження) + 49, 20 гривень (витрати на відправку повідомлень про проведення експертного атотоварознавчого дослідження) + 2 720, 00 гривень (витрати на зберігання автомобіля на стоянці). Крім того, позивачу було заподіяну моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власника, зокрема внаслідок пошкодження ТЗ позивач зазнав чимало переживань та страждань. Також значних переживань зазнала дружина позивача, яка на момент ДТП була вагітною. Вона переживала за здоров`я позивача та була занепокоєна за рахунок чого позивач буде забезпечувати сім`ю, адже єдине джерело доходів автомобіль, який став непридатним до використання. Усі ці переживання вплинули негативно на перебіг вагітності дружини. Крім того, позивач постійно був заклопотаний думками де позичити кошти на оплату відновлювальних робіт. Хвилювання тримали позивача в постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім`ї, на роботі, а також на сон.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення: з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 100 000, 00 гривень, 15 000, 00 гривень моральної шкоди та 2 720, 00 гривень витрат на зберігання автомобіля на автостоянці; з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 17 732, 13 гривень, 1 600, 00 гривень витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 49, 20 гривень витрат на відправку повідомлень про проведення експертного атотоварознавчого дослідження та 15 000, 00 гривень моральної шкоди.

Ухвалою суду від 16.11.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою запропоновано відповідачам надати суду відзиви на позовну заяву та докази у строк, встановлений судом.

03.12.2018 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» та 10.12.2018 від ОСОБА_4 судом отримано відзиви у строк встановлений судом.

У своєму відзиві Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» заперечувало щодо задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що страховою компанією в повному обсязі виконано зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і жодних прав позивача не порушено.

Відповідач ОСОБА_4 у своєму відзиві також заперечував щодо задоволення позовних вимог до нього, оскільки вважає такі вимоги необґрунтованими.

Ухвалою суду від 12.12.2018 судом витребувано від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» докази по справі та запропоновано учасникам справи надати заяви по суті.

21.12.2018 від позивача судом отримано відповіді на відзиви із викладеними у них поясненнями, міркуваннями і аргументами щодо наведених відповідачами у відзивах заперечень і мотиви їх відхилення.

Заперечення на відповіді на відзиви відповідачами суду не надано.

На виконання вищевказаного судового рішення 08.01.2019 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» надано суду витребувані докази.

Ухвалою суду від 14.01.2019 по справі призначено автотоварознавчу експертизу і зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

18.03.2019 судом поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.

В ході підготовчого провадження позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог та відмову від частини позовних вимог. Дана заява була обґрунтована тим, що позивач вважає за необхідне зменшити позовні вимог до ПАТ «Страхова компанія «Уніка», враховуючи обставини викладені відповідачем у відзиві, висновок експерта № 28 від 06.03.2019 та виплату страховиком частини страхового відшкодування в сумі 47 570, 35 гривень.

Ухвалою суду від 10.07.2019 прийнято до розгляду зменшені позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь позивача страхового відшкодування за майнову шкоду завдану ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного йому ТЗ в результаті ДТП; прийнято відмову ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 від позову в частині вимог до ОСОБА_4 про стягнення з останнього на користь позивача різниці між сумою страхового відшкодування та розміром завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди внаслідок ДТП в сумі 17 732, 13 гривень; закрито провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_4 про стягнення з останнього на користь ОСОБА_1 різниці між сумою страхового відшкодування та розміром завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди внаслідок ДТП в сумі 17 732, 13 гривень; задоволено клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про відмову у розгляді питання про прийняття до розгляду вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь позивача 1 015, 20 гривень за проведення судової автотоварознавчої експертизи; закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» не з`явився, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки представником відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» суду не повідомлено. Таким чином, представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» не з`явився в засідання без поважних причин.

Враховуючи вищевказане, думку позивача, його представників, представника співвідповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 та положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність представника співвідповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

У судовому засіданні позивач та його представники, враховуючи зменшені позовні вимоги, просили суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 15 443, 65 гривень, 15 000, 00 гривень моральної шкоди та 2 720, 00 гривень витрат на зберігання автомобіля на автостоянці, а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1 600, 00 гривень витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 49, 20 гривень витрат на відправку повідомлень про проведення експертного атотоварознавчого дослідження та 15 000, 00 гривень моральної шкоди. Дані вимоги позивач та його представники підтримали і просили задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними у позові та у заяві від 06.05.2019.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 позовні вимоги до ОСОБА_4 не визнав і просив суд відмовити в їх задоволенні.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.05.2018, яка набрала законної сили 29.05.2018, було встановлено наступне.

19.04.2018 об 11 год. 00 хв. на 379 км + 400 м. М 12 автодороги Стрий-Кіровоград-Знам`янка водій ОСОБА_4 керував автомобілем марки «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч не дав дорогу автомобілю марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з останнім зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, відповідальність за вказане правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП.

Вищевказаним судовим рішенням ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. (т. 1 а.с. 6)

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 65), і на відповідній правовій підставі володів даним транспортним засобом на час скоєння 19.04.2018 ДТП.

Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 63), і яким він на відповідній правовій підставі володів на час ДТП, був пошкоджений.

Відповідачами не доведено суду, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

22.02.2018 між ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_4 було укладено поліс № АМ/2555810 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «ЗАЗ Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , є забезпечений і відповідальність ОСОБА_4 застрахованою з 25.02.2018 до 24.02.2019. (т. 1 а.с. 60)

Судом встановлено, що згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подія, яка сталася 19.04.2018, є страховим випадком.

Згідно із ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

23.04.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повідомили ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про ДТП, яка сталася 19.04.2018, а також ОСОБА_1 надав письмові пояснення щодо даної події (ДТП). (т. 1 а.с. 61-62, 64)

20.07.2018 позивачем було подано заяву до ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про виплату матеріального збитку. (т. 1 а.с. 65а)

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь, третьої особи, страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 вищевказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу № АМ/2555810 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 100 000, 00 гривень, франшиза - 0.

26.11.2018 ПАТ «Страхова компанія «Уніка» позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 48 046, 05 гривень на підставі страхового акта № 00257471 від 22.11.2018 та наказу № 00257471 від 22.11.2018, що підтверджується платіжним дорученням № 055590 від 26.11.2018. (т. 1 а.с. 101-102, 104)

Сторонами по справі було надано суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 551Е-07/18 від 10.08.2018, складений ПП ЕНДЦ «Експертиза» та звіт № 001/06/2018 від 04.06.2018, складений ТОВ «Експерт-Центр+». (т. 1 а.с. 11-25, 187-206) Дані документи викликали сумніви в учасників справи. Тому, оскільки ці документи суперечать один одному, містять різні дані про розмір та вартість завданого ОСОБА_1 матеріального збитку, при їх виготовленні не визначалась вартість пошкодженого автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП (залишкова вартість), особи, які складали вказані документи не попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку і відмову без поважних причин від надання висновку, судом за клопотанням представників позивача було призначено судову автотоварознавчу експертизу, про що постановлено ухвалу 14.01.2019.

Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 28 від 06.03.2019, відновлення автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП за принципом внеску є економічно недоцільним; ринкова вартість аналогічного технічно-справного автомобіля «Opel Vectra», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 19.04.2018 могла становити 76 014, 00 гривень; надати відповідь на питання «Яка вартість (залишкова вартість) автомобіля марки Opel Vectra, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після ДТП від 19.04.2018 з урахуванням пошкоджень, завданих автомобілю в результаті ДТП 19.04.2018?» не представляється можливим, так як відсутня можливість провести діагностування працездатності вузлів та агрегатів представленого на експертизу автомобіля на спеціалізованому обладнанні для даної марки КТЗ. (т. 1 а.с. 225-241)

Так із вищевказаного висновку експерта вбачається, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля «Opel Vectra», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , і його відновлення є економічно недоцільним.

Суд звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Однак, дослідивши висновок експерта від 06.03.2019, суд вважає його повним, обґрунтованим і таким, що не викликає сумніву у його правильності.

Згідно із п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, враховуючи вищевикладене, автомобіль марки «Opel Vectra», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , є фізично знищеним.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний був відшкодувати потерпілому різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що ліміт відповідальності ПАТ «Страхова компанія «Уніка» не перевищує розмір заподіяної ОСОБА_1 майнової шкоди.

З виплаченим страховою компанією розміром страхового відшкодування позивач не погодився.

Вартість транспортного засобу Opel Vectra», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП була визначена страховиком шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку, на підставі чого 21 000, 00 гривень була відрахована від ринкової вартості КТЗ, визначеної суб`єктом оціночної діяльності 04.06.2018: 69 046, 05 гривень 21 000, 00 гривень = 48 046, 05 гривень.

Однак, дослідивши використані страховиком пропозиції для встановлення вартості КТЗ після ДТП, суд прийшов до висновку, що найбільша пропозиція щодо придбання залишків цього ТЗ становила 13 000, 00 гривень. 21 000, 00 гривень була запропонована в якості «ремонту», що ставить під сумнів дану пропозицію, враховуючи, що ТЗ фізично знищений і витрати на його відновлювальний ремонт перевищують вартість самого ТЗ. (т. 1 а.с. 98-99)

Суд вважає, що ПАТ «Страхова компанія «Уніка» безпідставно, в порушення положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», використало суму в розмірі 21 000, 00 гривень при визначенні суми страхового відшкодування.

Оскільки судовою експертизою не було визначено залишкову вартість ТЗ після ДТП, приймаючи до уваги те, що позивач погодився із сумою, запропонованою за придбання його ТЗ після ДТП 13 000, 00 гривень, тобто найбільшою вартістю, яка була запропонована страховику, відповідно страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому 14 967, 65 гривень, виходячи з наступного:

76 014, 00 гривень (ринкова вартість аналогічного технічно-справного автомобіля «Opel Vectra», 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 19.04.2018) 13 000, 00 гривень (вартість ТЗ після ДТП) = 63 014, 00 гривень - 48 046, 35 гривень (виплачена сума страхового відшкодування) = 14 967, 65 гривень.

При цьому, суд не погоджується із твердженням позивача та його представників, що позивачем було отримано страхове відшкодування лише в сумі 47 570, 35 гривень, враховуючи наступне.

Виплата страхового відшкодування була проведена в сумі 48 046, 05 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 055590 від 26.11.2018. (т. 1 а.с. 104) З повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 81-15-8/309 від 28.03.2019 вбачається перерахування коштів на ім`я ОСОБА_1 страховою компанією в сумі 48 046, 05 гривень, а кошти в сумі 47 570, 35 гривень становлять суму за відрахуванням комісії банку, яка становила 475, 70 гривень. (т. 2 а.с. 13)

Крім того, згідно із ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 вищевказаного Закону, якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Оскільки автомобіль марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП був пошкоджений, користування даним ТЗ було унеможливлено, а визначення ступеня його пошкодження вимагало часу (те, що ТЗ є фізично знищеним, а не має пошкоджень, що підлягають ремонту), даний ТЗ було поміщено на стоянку, за послуги якої потерпілим було сплачено 2 7120, 00 гривень, що підтверджується довідкою № 88, виданою ДП «Автомобіліст-Маяк» ПАТ «ВЗ «Маяк» 05.10.2018. (т. 1 а.с. 30)

Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування йому вартості послуг стоянки, які страховиком відшкодовані не були.

Таким чином, потерпілий, звернувшись до страховика не одержав страхове відшкодування в розмірі, передбаченому ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який, в свою чергу, не перевищує ліміту відповідальності страховика і який би у повному обсязі відшкодовував завдану шкоду, а тому зобов`язання між потерпілим і страховиком не є припиненим, оскільки проведено неналежним чином, частково.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про правомірність вимог позивача до ПАТ «Страхова компанія «Уніка» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та витрат на оплату послуг стоянки.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача вартості автотоварознавчого дослідження в сумі 1 600, 00 гривень та витрат на відправку повідомлень про проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 49, 20 гривень, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ці витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та не є судовими витратами відповідно до ст. 133 ЦПК України.

Однак, в будь-якому разі, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди в розмірі по 15 000, 00 гривень з кожного, то суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідальність за завдану моральну шкоду відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала.

Судом встановлено наявність спричинення відповідачем ОСОБА_4 моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Позивачем зазначено в чому саме полягає ця шкода і зазначено з яких міркувань він виходив визначаючи її розмір.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Встановлені судом обставини справи на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із заподіянням шкоди винними діями ОСОБА_4 Судом прийнято до уваги, що пошкодження ТЗ позивача, фактичне його знищення, спричинило позивачу стрес, створило для нього необхідність вимушених змін у життєвих стосунках. Однак, суд не приймає до уваги посилання позивача, в обґрунтування розміру заподіяної йому моральної шкоди, на переживання при цьому його вагітної, на той час, дружини, враховуючи при цьому принцип диспозитивності цивільного судочинства. Позивач звернувся до суду за захистом саме своїх прав та інтересів. Вирішення питання щодо спричинення моральної шкоди дружині позивача відповідачами не є предметом розгляду даної справи. Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ступінь вини ОСОБА_4 , характер моральних страждань, які переніс позивач, враховуючи певні його турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій ОСОБА_4 , необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, відношення відповідача до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 на його користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 3 000, 00 гривень.

В частині стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача 12 000, 00 гривень моральної шкоди слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими і недоведеними, враховуючи вищезазначене.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь позивача, то суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (ст. 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором.

Відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо така шкода завдана у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Таким чином, за даних обставин справи, а ні законом, а ні договором відшкодування страховиком моральної шкоди потерпілому не передбачено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч.ч. 13 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалах від 16.11.2018 та від 12.12.2018 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення: з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 недоплаченого страхового відшкодування в сумі 14 967, 65 гривень та витрат за зберігання автомобіля на стоянці в сумі 2 720, 00 гривень, а з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3 000, 00 гривень.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» моральної шкоди в розмірі 15 000, 00 гривень, а також в частині стягнення з ОСОБА_4 вартості автотоварознавчого дослідження в сумі 1 600, 00 гривень, витрат на відправку повідомлень про проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 49, 20 гривень та моральної шкоди в сумі 12 000, 00 гривень, слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 521, 00 гривень, що підтверджується квитанцією від 06.11.2018. (т. 1 а.с. 1)

В ході розгляду справи позивачем, зокрема, було зменшено позовні вимоги.

Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в розмірі переплаченої суми за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином, враховуючи зменшені вимоги, позивач мав би сплатити судовий збір в сумі 768, 40 гривень.

Отже, судовий збір в сумі 752, 61 гривень може бути повернутий позивачу за його клопотанням за ухвалою суду на підставі п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача - ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 272, 86 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (35, 51 %), а з відповідача ОСОБА_6 П. 46, 26 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (6, 02 %). Решту судового збору в сумі 449, 28 гривень, слід залишити за позивачем.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із проведенням експертизи.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено за проведення судової експертизи 1 015, 20 гривень, що підтверджується квитанцією від 25.02.2019. (т. 2 а.с. 23)

Таким чином, враховуючи положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача - ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 360, 50 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (35, 51 %), а з відповідача ОСОБА_6 П. 61, 11 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (6, 02 %). Решту витрат, пов`язаних із проведенням експертизи в сумі 593, 59 гривень, слід залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 12, ст.ст. 15, 16, 22, 23, ч. 1 і ч. 2 ст. 509, ст. 611, ч. 1 ст. 979, ст.ст. 999, 1166, ч. 1 ст. 1167, ч. 1-ч. 3 ст. 1187, ст. 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-82, 89, 110, 133, 141, 229, 258, 259, 263-266, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 14 967, 65 гривень та витрати за зберігання автомобіля на стоянці в сумі 2 720, 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000, 00 гривень.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 15 000, 00 гривень - відмовити.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартості автотоварознавчого дослідження в сумі 1 600, 00 гривень, витрат на відправку повідомлень про проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 49, 20 гривень та моральної шкоди в сумі 12 000, 00 гривень відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 272, 86 гривень та витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 360, 50 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 46, 26 гривень та витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 61, 11 гривень.

Судовий збір в сумі 449, 28 гривень та витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 593, 59 гривень залишити за ОСОБА_1 .

Судовий збір в сумі 752, 61 гривень може бути повернутий судом ОСОБА_1 за її клопотанням.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено 11.10.2019.

Суддя: