КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року

справа 360/866/18

провадження № 22-ц/824/1535/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

треті особи - Дружнянська сільська рада Бородянського району Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року у складі судді Унятицького Д.Є. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дружнянська сільська рада Бородянського району Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою для обслуговування жилого будинку,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Дружнянська сільська рада Бородянського району Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою для обслуговування жилого будинку, у якому просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом надання проїзду по її земельній ділянці для ведення ОСГ понад іригаційною канавою, яка розташована по АДРЕСА_1 навесні та восени для виконання робіт по обробленню землі, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дружнянська сільська рада Бородянського району Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою для обслуговування жилого будинку відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що поряд з належною їй земельною ділянкою знаходиться земельна ділянка, яка перебуває в користуванні відповідача. Відповідач не надає їй дозволу на проїзд сільськогосподарської техніки для оброблення належної їй земельної ділянки. Відповідач самовільно зайняла земельну ділянку, оскільки рішення сільською радою про її передачу не приймалося. Матеріали справи не містять відомостей про передачу відповідачу спірної земельної ділянки у користування.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що земельна ділянка, яка належить позивачу, має цільове призначення для обслуговування житлового будинку та не призначена для ведення особистого селянського господарства. На її земельну ділянку передбачено заїзд з АДРЕСА_1, де і розташовані ворота позивача, проте остання побудувала там будівлі.

В судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,197 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.07.2006 року (а.с.8).

Згідно даних погосподарського обліку, особовий рахунок НОМЕР_2 та земельної книги за ОСОБА_3 обліковується земельні ділянки, площею 0,28 га, з них земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,18 га, в АДРЕСА_1, яку вона добросовісно обробляє з 1995 року, якою користувалася ще її покійна матір ОСОБА_4, та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, в АДРЕСА_2. Згідно генерального плану с. Дружня між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 дорога не передбачена (а.с.15, 16).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області №609 від 18.07.2018 року, згідно по господарської книги №2, особовий рахунок НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2, власником якого являється ОСОБА_3, після смерті матері ОСОБА_4 за даним господарством в користуванні обліковується 0,25 га землі по даний час (а.с.68).

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК Українита статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із статтею 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Доводи позивача, що відповідач чинить перешкоди їй у користуванні належною земельною ділянкою не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та спростовуються наступним.

Як пояснила відповідач, позивач використовує земельну ділянку, належну відповідачу для проїзду сільськогосподарської техніки до своєї земельної ділянки. Разом з тим, це не єдиний заїзд до земельної ділянки позивача. Позивач має в'їзд з АДРЕСА_1 до земельної ділянки, проте вона там побудувала гараж.

Згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тобто, позивачем не доведено, що саме діями відповідача порушено її право на користування належною їй земельною ділянкою за цільовим призначенням.

Позивач користується належною їй земельною ділянкою, відповідачем не було порушено її право власності земельної ділянки.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги, що відповідач самовільно зайняла земельну ділянку, рішення сільською радою про її передачу не приймалося, оскільки право користування відповідача цією земельною ділянкою підтверджено Дружнянською сільською радою, позивачем не надано доказів про визнання права користування відповідача припиненим.

Твердження апеляційної скарги, що відповідач неправомірно не залишила проїзду на належній їй земельній ділянці іригаційної канави, колегія суддів не приймає до уваги, так як відповідач використовує цю земельну ділянку на власний розсуд. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи не підтверджено обставини, зазначені позивачем при зверненні до суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді