Єдиний унікальний номер 725/5464/18
Номер провадження 2/725/251/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Григорчук Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м.Київ вул.Грушевського, 1Д, адреса для листування: вул.Набережна Перемоги, 50 м.Дніпро) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаними вище позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14 липня 2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 12000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Разом з тим, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку із чим, у неї станом на 30 вересня 2018р. року виникла заборгованість у розмірі 37374 грн.35 коп., з яких: 765,29грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15637,66грн. - відсотки за користування кредитом; 18715,48грн. - пеня за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. штраф (фіксована частина) та 1755,92грн. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 37374,35 грн., а також 1762,00 грн. сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05 грудня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 374,35грн. та 1762грн. судового збору.

Ухвалою суду від 25 березня 2019 року вказане заочне рішення скасоване.

18 липня 2019 року від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Дронь О.І. надійшов до суду відзив на позовну заяву.

У своєму відзиві адвокат Дронь О.І. посилалась на те, що її довірителька позов визнає частково. Зокрема, не заперечує того факту, що дійсно, нею 14 липня 2011 року підписано в ПАТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У зв`язку із цим, Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 12 000грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 періодично сплачувала кошти на погашення кредиту. Однак через хворобу у неї склалося скрутне матеріальне становище, внаслідок чого коштів на погашення кредиту критично не вистачало.

Не заперечує щодо стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту в розмірі 765,29 грн., проте категорично не погоджується щодо стягнення з неї заборгованості по сплаті відсотків, пені та штрафів. Вважає, що вимоги Банку, заявлені у цій частині, є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Просила позов задовольнити частково.

13 серпня 2019 року до суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. надійшла відповідь на відзив, у якому, посилаючись на норми чинного законодавства та судової практики, просила позов задовольнити. Вважає, що під час підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Банком було дотримано передбаченого законом порядку щодо оформлення такого договору. Зокрема, відповідачку ознайомлено із Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку. Вказані Умови та Правила були зрозумілі ОСОБА_1 , оскільки вона частково сплачувала заборгованість за договором. Більше того, Умови та Правила були розміщені на сайті Банку, у зв`язку із чим, відповідачка мала можливість у будь-який час ознайомитися з ними. Вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості щодо нарахування відсотків, пені та штрафів є належними та допустимими доказами по справі, оскільки ніким спростованими не були. З урахуванням вказаних обставин, просила позов задовольнити.

Розгляд справи відбувався у відсутність сторін та представника відповідачки.

Представник позивача надав заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

09 вересня 2019 року через канцелярію суду від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Дронь О.І. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність її довірительки. Просила позов задовольнити частково, з підстав викладених нею у відзиві.

У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що 14 липня 2011 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 12000грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.8).

Як вбачається із анкети-заяви, ОСОБА_1 погодилась із тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.8-24).

Згідно з наданого банком розрахунком, у відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 37 374,35 грн., з яких: 765,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15637,66 грн. - відсотки за користуванням кредитом; 18715,48 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил, а саме: 500 грн. - фіксована частина, 1755,92 грн. - процентна складова. (а.с.6-7).

Разом з тим, на думку суду, заявлені Банком вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення з неї відсотків за користування кредитом, пені за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил (фіксована частина та процентна складова) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності до вимог статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої аамеу до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Під неустойкою (штрафом, пенею) закон розуміє грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Втім, у заяві позичальника від 14 липня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, Банк просить суд стягнути з відповідачки на його користь, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість по відсотках за користування кредитом, пеню, а також штраф (фіксована частина) та (процентна складова).

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 липня 2011 року, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору, у яких визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку із чим кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням вказаного, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Саме такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Отже, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_1 відсотків, пені, а також штрафи задоволенню не підлягають.

Вимог про стягнення з відповідачки суми за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановленими актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України, позивач не пред`являв.

При цьому, судом встановлено, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Враховуючи те, що боржник не звільняється від обов`язку повернути Банку суму фактично отриманих кредитних коштів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на корить позивача 765,29грн. (тіло кредиту).

Згідно ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідачка ОСОБА_1 є інвалідом другої групи.

Таким чином, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне компенсувати позивачу 36 грн. витрат понесених на сплату судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»(місцезнаходження: м.Київ вул.Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 14 липня 2011 року у розмірі 765 (сімсот шістдесят п`ять) грн. 29коп.

Судовий збір Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м.Київ вул.Грушевського, 1Д, ) за подання позовної заяви до суду в розмірі 36 (тридцять шість) грн. підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич