Справа №162/816/18
Номер провадження 2/162/35/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Пилипчук Р.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Гнатіва Т.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Хвесика С.В.,

представника третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача - Любешівський РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів,-

встановив:

ОСОБА_1 07 листопада 2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів.

Мотивувала позов тим, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11 травня 2012 року стягнуто з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви з 28 березня 2012 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Вказала, що протягом часу з 28 квітня 2012 року по 07 листопада 2018 року ОСОБА_2 нерегулярно сплачує аліменти на утримання дітей, внаслідок чого виникла та існує заборгованість у розмірі 45637,57 грн..

Важаючи, що аліменти за період часу з 28 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року не сплачені на даний час, посилаючись на ст.196 СК України просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за несплату аліментів у вищезазначений період на момент звернення її до суду в сумі 45637,57 грн..

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гнатів Т.М. підтримали позовні вимоги, просили їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Хвесик С.В., як в поданому до суду відзиві, так і в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснив, що рішенням Любешівського районного суду від 11 травня 2012 року з нього стягнуто аліменти на утримання доньок. Однак, такий позов до суду було ініційовано як ним так і дружиною ОСОБА_1 не у зв`язку з ухиленням від утримання дітей, а з метою захисту їх інтересів, оскільки в нього станом на квітень 2012 року існували боргові зобов`язання перед третіми особами. Додатково повідомив, що в період з 23 вересня 2006 року до 24 жовтня 2017 року, перебуваючи у шлюбі, проживали з позивачкою разом, вели спільне господарство, купували речі, будували будинок, в який вселилися восени 2013 року.

Крім того вказав, що з травня 2012 року отримував пенсію по інвалідності, про що повідомив виконавчу службу. Чому виконавча служба не проводила стягнення аліментів з його пенсії, йому не відомо.

Повідомив, що ОСОБА_1 у 2012 році, не отримуючи аліменти, зі скаргами у виконавчу службу не зверталась, що є підтвердженням того, що він фактично утримував сім`ю.

Вважаючи, що заборгованість зі сплати аліментів, в тому числі у 2012 році, виникла не з його вини, а тому прохає відмовити у позові.

Представник третьої особи на стороні відповідача - головний державний виконавець Любешівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Міщук І.В. пояснила суду, що виконавчий лист виданий Любешівським районним судом 29 травня 2012 року по справі 0309/7567/2012 про стягнення з відповідача аліментів було подано до виконавчої служби 05 червня 2012 року. На момент подання до відділі ДВС Любешівського районного управління юстиції ГУЮ у Волинській області заяви про примусове виконання вказаного вище виконавчого листа, на виконнанні у відділу ДВС перебував виконавчий лист виданий Любешівським районним судом 10 травня 2012 року по справі 0309/4509/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 неповернуті суми боргу у розмірі 110330,75 грн.. Стягнення боргу з ОСОБА_2 виконавчою службою за виконавчим листом №0309/4509/2012 розпочалось 16 травня 2012 року (відкриття виконавчого провадження) та триває по даний час.

Чому не проводилось стягнення аліментів за виконавчим листом з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - невідомо, оскільки часто змінювались державні виконавці, які не відправляли виконавчий лист №0309/155 виданий 29 травня 2012 року Любешівським районним судом до управління ПФУ у Любешівському районі для проведення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Вказала, що до осені 2018 року позивачка ні разу не зверталась до державної виконавчої служби зі скаргами з приводу несплати аліментів, вперше звернулась 15 серпня 2018 року. Не заперечувала, що державний виконавець порушив вимоги Закону України "Про виконавче провадження" щодо черговості проведення стягнень.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх законних представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши подані сторонами та учасниками справи докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про наступне.

Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є встановленим рішеннями Любешівського районного суду від 11 травня 2012 року та 24 жовтня 2017 року відповідно справа №0309/7567/2012 та справа №162/794/17.

Рішенням Любешівського районного суду від 11 травня 2012 року справа №0309/7567/2012 з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 28 березня 2012 року, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Любешівським районним судом Волинської області, по вищевказаній справі 29 травня 2012 року було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача, починаючи з 28 квітня 2012 року, на користь позивача аліментів на утримання дітей.

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Любешівського РУЮ Міщук І.В. від 07 червня 2012 року, за заявою ОСОБА_1 , було відкрито виконавче провадження ВП №32919813 про примусове виконання виконавчого листа №0309/155 виданого 29 травня 2012 року Любешівським районним судом , про що повідомлено стягувача і боржника.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доказування того, що несплата аліментів була наслідком наявності поважних причин, покладено на платника аліментів, а суд за аналогією з цивільним законодавством, повинен виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання.

Отже, за змістом статті 196 СК України суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від встановленого вирішити питання щодо права одержувача аліментів на стягнення неустойки.

Щодо встановлення факту заборгованості зі сплати аліментів та обрахунку пені за порушення зобов`язання зі сплати аліментів, суд констатує наступне.

Позивач прохає стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 28 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року в сумі 45637,57 грн..

На обгрунтування позовних вимог подала до суду наступні докази: виконавчий лист виданий 29 травня 2012 року Любешівським районним судом по справі № 0309/7567/2012, довідку-розрахунок видану Любешівським РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області №9948/03-14-24 від 01 листопада 2018 та розрахунком пені (а.с.6, 3, 5).

У вказаній вище довідці-розрахунку №9948/03-14-24 наявні відомості щодо нарахованої суми аліментів з 28 квітня 2012 року по жовтень 2018 року, також є відомості щодо сплати відповідачем ОСОБА_2 аліментів з серпня 2016 року сумами, які перевищують розмір аліментів нарахованих за відповідний місяць (серпень, вересень 2016 року, грудень 2017 року, січень та березень 2018 року). Як повідомила в суді представник третьої особи на стороні відповідача - головний державний виконавець Міщук І.В., у разі сплати аліментів за поточний місяць у розмірі більшому від нарахованого, решта сплачених коштів йшла на погашення існуючої заборгованості зі сплати аліментів, почергово за кожен місяць, починаючи з першого місяця нарахування. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження ВП №32919813 наявний Акт про проведення електронних торгів від 12 грудня 2018 року, затверджений начальником Любешівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Гречко Л.П., з якого вбачається, що на електронних торгах рухомого майна 03 грудня 2018 року було реалізовано майно ОСОБА_2 на суму 3149,69 грн.. Таким чином, ймовірно, заборгованість зі сплати аліментів, нарахованих у 2012 році, могла бути частково погашена виплатами проведеними відповідачем у 2016, 2017, 2018 роках.

Разом з тим представник Любешівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області головний державний виконавець Міщук І.В.повідомила, що позивач за довідкою щодо порядку зарахування сплачених відповідачем аліментів не зверталась.

Таким чином суд приходить до переконання, що поданий позивачем розрахунок пені не є належним доказом, оскільки не відповідає обставинам, які були встановлені судом. Позивачем та його представником не було подано належних та допустимих доказів, з яких суд міг би встановити суми несплачених ОСОБА_2 аліментів за період з 28 квітня по 31 грудня 2012 року, виходячи з їх часткового погашення останнім, що не заперечується позивачкою та підтверджується довідками виданими Любешівським РВ ДВС ГТУЮ у Волинській област (а.с. 3, 45), а також поясненнями представника третьої особи на стороні відповідача - головного державного виконавця Міщук І.В.. Таким чином з вказаних вище довідок вбачається, що були періоди, коли сума сплачених відповідачем аліментів перевищувала розмір нарахованих, проте неможливо встановити за які місяці була погашена заборгованість зі сплати аліментів з понадміру сплачених ОСОБА_2 сум, що позбавляє в свою чергу суд можливості самостійно розрахувати розмір пені. Поданий позивачем розрахунок пені суперечить відомостям щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів, відображених в довідці-розрахунку №9948/03-14-24 від 01 листопада 2018 року.

Щодо встановлення факту наявності чи відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, суд констатує наступне.

Відповідач ОСОБА_2 на підтвердження своєї невинуватості у виникненні заборгованості зі сплати аліментів подав наступні докази.

Щодо факту спільного проживання однією сім`єю з реєстрацією за адресою АДРЕСА_1 , в будинку ОСОБА_9 , яка є матір`ю відповідача, ОСОБА_2 надав суду будинкову книжку з якої убачається, що він був зареєстрований та проживав за вказаною адресою з 28 травня 2008 року, ОСОБА_1 та їх неповнолітні діти були зареєстровані та проживали за даною адресоюв період з 17 вересня 2013 року по 26 грудня 2016 року.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ствердили, що позивачка, відповідач та їх діти з 2008 року по 2013 рік проживали однією сімєю. У 2007 році розпочали будівництво житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , яке закінчили у 2016 році. Відповідач утримував сім`ю, заробляв кошти на будівництво спільного будинку, оскільки ОСОБА_1 у 2012 році перебувала у відпустці по догляду за дочкою ОСОБА_11 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні, позивачка не заперечувала факту будівництва житлового будинку за спільні кошти подружжя у 2012 році та перебування її в цей період у відпустці по догляду за дитиною та спільного проживання з відповідачем.

Щодо наявності інших поважних причин несплати аліментів у 2012 році, відповідач надав суду довідку, видану Камінь-Каширським ОУ ПФУ Волинської області №6556 від 12 листопада 2018 року, якою підтверджується наявність у нього ІІІ групи інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 05 квітня 2012 року по 01 грудня 2016 року та отримання ним пенсії по інвалідності.

Оглянутими судом рішенням Любешівського районного суду від 25 квітня 2012 року по справі №0309/4509/2012 про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 в розмірі 110330,75 грн. та судових витрат, та матеріалів виконавчого провадження ВП №32619395, які були надані Любешівським РВ ДВС ГТУЮ у Волинській област, підтверджується факт сплати ОСОБА_2 в період з травня 2012 року по грудень 2012 року боргу перед третьою особою згідно рішення суду. Крім того, вказаними вище матеріалами виконавчого провадження встановлено, що позивачці було відомо про наявність боргу відповідача перед третьою особою, кошти він позичав на потреби сім`ї в період перебування в шлюбі. З оглянутого рішення Любешівського районного суду від 11 травня 2012 року справа №0309/7567/2012 встановлено, що ОСОБА_1 було відомо про наявність у відповідача інвалідності третьої групи загального захворювання та у зв`язку з цим отримання ним пенсії.

Виписками нейрохірургічного відділення Волинської обласної клінічної лікарні №4287 та №15298 стверджується факт перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні з приводу залишкових явищ відкритої ЧМТ двічі упродовж 2012 року.

Матеріалами оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження ВП №32619395 щодо виконання виконавчого листа №2/0309/25 виданого 10 травня 2012 року Любешівським районним судом Волинської області стверджується факт повідомлення ОСОБА_2 12 червня 2012 року головного державного виконавця Міщук І.В., в провадженні якої знаходились виконавчі провадження, про отримання ним пенсії в управлінні ПФУ у Любешівському районі Волинської області, однак, всупереч статті 44 Закону України "Про виконавче провадження" щодо черговості задоволення вимог стягувача державний виконавець виконавчий лист виданий Любешівським районним судом Волинської області 29 травня 2012 року по справі 0309/7567/2012 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей за місцем нарахування та отримання пенсії - не направила.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч.6 ст.81 ЦПК України, передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, сукупність поданих відповідачем доказів беззаперечно підтверджує відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на користь позивачки на утримання дітей в період з 28 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року та, відповідно, відсутність підстав для стягнення пені за несплату аліментів за вказаний період.

Крім того, в суді не встановлено факту заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 28 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року на момент звернення до суду, 07 листопада 2018 року.

За таких обставин суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 258-260, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача - Любешівський РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 вересня 2019 року.

Головуючий: