Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 369/5231/18
Номер провадження 22-ц/824/10972/2019
Головуючий у суді першої інстанції Л.М. Ковальчук
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
23 вересня 2019 року місто Київ

Номер справи 369/5231/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Міськрайонне управління у Києво-Святошинському районі та

м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській

області

відповідач Управління Державної казначейської служби України у Києво-

Святошинському районі Головного управління Державної

казначейської служби України у Київській області

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2019 року ухвалене у складі судді Ковальчук Л.М. в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області, інформація про дату складання повного рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у травні 2018 року звернувся до суду з позовом до Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Управління), Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі - Управління ДКСУ у Києво-Святошинському районі ГУДКСУ у Київській області) про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 19 жовтня 2016 року він направив на адресу Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області інформаційний запит під №19/10-2016 з проханням надати відомості щодо земель запасу державної і комунальної власності (розмір та місце розташування), а також визначити порядок отримання графічних матеріалів з бажаним місцем розташування земельної ділянки для будівництва і обслуговування в межах Києво-Святошинського району Київської області. Вказаний запит був отриманий Управлінням 21.10.2016, однак відповіді на запит надано не було, позивачем не було отримано жодної відповіді до моменту оскарження бездіяльності останнього до адміністративного суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року було визнано протиправною бездіяльність Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на його інформаційний запит №19/10-2016 від 19 жовтня 2016 року, зобов`язано Управління надати позивачу відповідь на вказаний інформаційний запит. На виконання даного судового рішення 25 квітня 2017 року Міськрайонним управлінням у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області було направлено на адресу ОСОБА_1 письмову відповідь на раніше поданий запит.

ОСОБА_1 зазначав, що після несення служби в лавах Збройних сил України щодо захисту суверенітету та територіальної цілісності України та сумлінно виконаних покладених на нього обов`язків служби на території Луганської області він був демобілізований в запас, після отримання статусу учасника бойових дій, сподівався на підтримку з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо отримання інформаційної допомоги при вирішенні питання отримання у власність від держави земельної ділянки. Однак, у зв`язку із неотриманням від відповідача у визначені законом строки запитуваної інформації, останній своєю протиправною бездіяльністю завдав позивачу моральних страждань, зумовлених погіршенням сімейних відносин із дружиною, зменшенням уваги до виховання малолітнього сина, зміною звичного способу життя та витрачання значного часу на відновлення порушених прав шляхом вивчення положень норм чинного законодавства, складання процесуальних документів, а також звернення до судових установ. Тому, з урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області шляхом зобов`язання виплати Управлінням Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні даного позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних доказів на обґрунтування факту заподіяння моральної шкоди, з яких підстав він виходив щодо розміру моральної шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідачів та заподіяною моральною шкодою. Крім того, місцевий суд не вбачав підстав для задоволення пред`явленого позову саме до наявного складу відповідачів, оскільки Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі ГУ ДКС України у Київській області не може виступати у даному спорі в якості відповідача, так як безспірне списання коштів з Державного бюджету України для відшкодування моральної та матеріальної шкоди здійснюється безпосередньо центральним органом виконавчої влади Казначейством України, а не його територіальним органом.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове про задоволення позову. В обґрунтування поданої скарги посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи при вирішенні даного спору. Зазначив, що зроблені судом висновки щодо недоведеності завдання позивачу протиправною бездіяльністю Управлінням ДКСУ у Києво-Святошинському районі ГУДКСУ у Київській області моральної шкоди є помилковими, оскільки у даній справі внаслідок протиправної бездіяльності органу державної влади - Управлінням Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області позивачу завдана моральна шкода, а відтак її відшкодування повинно здійснюватися за рахунок коштів державного бюджету безпосередньо державою в особі відповідного територіального органу Державної казначейської служби України, тобто даним відповідачем у справі.

Представник відповідача - Управління ДКСУ у Києво-Святошинському районі ГУДКСУ у Київській області у поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечував проти її задоволення, вважаючи викладені апелянтом доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін як законне та обґрунтоване. Вказав, що Управління ДКСУ у Києво-Святошинському районі Київської області не перебувало з позивачем у жодних правовідносинах стосовно запитів та відповідей відносно землі у Києво-Святошинському районі Київської області, прав і законних інтересів останнього не порушувало, а тому не може нести відповідальність за дії державних органів та їх посадових осіб.

Відповідач - Міськрайонне управління у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київськійобластісвоїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог п.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційних скарг здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень ч.ч. 2, 5 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогам ч.ч.1, 2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що подана стороною позивача апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 направив на адресу Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області інформаційний запит №19/10-2016 з проханням надати інформацію, а саме відомостей щодо земель запасу державної і комунальної власності (розмір, місце розташування) для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в межах Києво-Святошинського району Київської області; визначення порядку отримання графічних матеріалів з бажаним місцем розташування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в межах Києво-Святошинського району Київської області (а.с.6).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року було визнано протиправною бездіяльність Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на його інформаційний запит №19/10-2016 від 19 жовтня 2016 року та зобов`язано Управління надати ОСОБА_1 відповідь на вищевказаний запит (а.с.7-8).

Зі змісту вищевказаного судового рішення вбачається, що у відповідь на отриманий 21.10.2016 Управлінням Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області інформаційний запит позивача, Управлінням своєчасно було виготовленого письмову відповідь на нього, однак не надано доказів коли саме відправлено таку відповідь, та чи відправлялася вона державним органом взагалі.

Таким чином, доведеним є факт вчинення Управлінням протиправної бездіяльності відносно позивача щодо ненадання відповіді на його письмове звернення.

13.04.2017 Міськрайонним управлінням у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області на виконання вищевказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду було надано письмову відповідь на порушені ОСОБА_1 питання в інформаційному запиті №19/10-2016 від 19.10.2016, із викладеними посиланнями щодо відсутності в Управлінні як у розпорядника запитуваної позивачем інформації, роз`яснено загальний порядок звернення до компетентних органів з метою безоплатного отримання у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

У вказаній відповіді Міськрайонним управлінням у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області також було зазначено про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 №581 «Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області перебувало у процесі ліквідації.

Наказом Держгеокадастру від 03.02.2017 №38, оголошеним наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 14.02.2017 №36 Держгеокадастр погодився з пропозицією Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо можливості забезпечення здійснення Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області функцій і повноважень управлінь/відділів, що ліквідуються (у тому числі - Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області).

Взамін управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, що ліквідується, у структурі Головного управління Держгеокадастру у Київській області утворено Міськрайонне управління у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, яке виконує функції з питань реалізації державної політики у сфері земельних відносин на території Києво-Святошинського району та м.Ірпеня Київської області.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, повторний розгляд інформаційного запиту ОСОБА_1 від 19 жовтня 2016 року за №19/10-2016 здійснювався Міськрайонним управлінням у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області (а.с.9).

Як вбачаться з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 28.12.2017 державним реєстратором внесено до Реєстру запис про припинення юридичної особи публічного права - Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київській області (а.с.69).

Суд першої інстанції в ухваленому по даній справі судовому рішенні вказав на недоведеність ОСОБА_1 факту заподіяння моральної шкоди, як на одну з основних підстав для відмови у задоволенні пред`явленого позову про відшкодування моральної шкоди, завданою бездіяльністю органу державної влади.

Однак із даним висновком місцевого суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Положеннями статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Як було зазначено вище, задовольняючи позов ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про зобов`язання вчинити певні дії, Київський апеляційний адміністративний суд визнав протиправною бездіяльність управління, яка полягла у ненаправленні ОСОБА_1 відповіді на інформаційний запит №19/10-2016 від 19.10.2016 у строки, що встановлені статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт протиправної бездіяльності Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області щодо порушення строків розгляду запиту на інформацію підтверджений судовим рішенням і не підлягає доведенню.

Нормами профільного законодавства України, яким урегульовувалися виниклі між ОСОБА_1 та Управлінням Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області правовідносини щодо здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, а саме статтею 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

У пунктах третьому та четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, моральна шкода є категорією об`єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які зумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, позивач зазначав, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача він, з метою відновлення порушених його прав на доступ до інформації, був змушений витрачати значну кількість особистого часу витрачати на вивчення положень норм чинного законодавства, складання процесуальних документів та відвідування судових установ, у зв`язку із чим позивач зазнав моральних страждань та погіршення сімейних відносин із дружиною, зменшення уваги до виховання малолітнього сина.

У пункті дев`ятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам також роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Переглянувши в апеляційному порядку оскаржуване позивачем у даній справі судове рішення суду першої інстанції, установивши, що орган державної влади, не виконавши вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», допустив протиправну бездіяльність, що підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року, яке в свою чергу є преюдиційним для вирішення даного спору, колегія суддів дійшла того висновку, що вказаними діями органу державної влади позивачу завдано моральну шкоду, оскільки це призвело до переживань, нервозності, моральних страждань.

Отже, з урахуванням законодавчо закріпленого обґрунтування і підстав стягнення моральної шкоди, а також те, що матеріалами справи доведено протиправність дій органу державної влади, а саме Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області щодо порушення строків надання письмової відповіді на інформаційний запит позивача, колегія суддів вважає, що у даній справі позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути на користь ОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Визначаючи розмір морального відшкодування, та керуючись принципом розумності та справедливості, апеляційний суд виходить із встановлених у даній справі обставин, враховує характер, тяжкість, тривалість моральних страждань позивача та їх наслідки.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції при вирішенні спору на зазначене вище уваги не звернув, зробив помилковий висновок про відсутність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу протиправною бездіяльністю органу державної влади моральної шкоди з огляду на те, що останній не довів наявність такої шкоди.

Одночасно апеляційний суд не погоджується із зробленими місцевим судом висновками щодо недоведення позивачем завдання останньому моральної шкоди будь-якими протиправними діями або бездіяльністю саме Управлінням Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, а також із викладеними у відзиві на апеляційну скаргу доводами Управління з приводу неможливості розгляду позову про відшкодування шкоди, заподіяної державними органами, пред`явленого до Управління як територіального органу Державної казначейської служби України, з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1173 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України.

Так, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення про Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області, затвердженого наказом Державної казначейської служби України 21.11.2011 №130 (редакції наказу Державної казначейської служби України від 10.05.2018 №147), Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

На підставі аналізу наведених нормативно-правових актів можна зробити висновок про те, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.

Пред`являючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної органом державної влади, позивач зазначив відповідачем той орган державної влади, який на його думку спричинив йому цю шкоду та Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області.

Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/11706/15-ц, провадження № 61-13907св18 та від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, провадження № 61-34251св18.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. До участі у розгляді даної справи до складу суб`єктного кола відповідачів було залучено такі органи державної влади, а відтак існують усі правові підстави для відшкодуванню позивачу завданої моральної шкоди у розмірі, визначеному судом з урахуванням принципу розумності та справедливості.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2019 року підлягає частковому задоволенню, та відповідно рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, на підставі п.1, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 369, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 1000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова суду складена 23 вересня 2019 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна