Справа № 473/1223/19
РІШЕННЯ

іменем України

"30" вересня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої: судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О. ,за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

19.03.2019 року позивач ОСОБА_1 , яка вважає себе разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 сім`єю з 2005 року по день його смерті, звернулася в суд з позовом до Вознесенської міської ради про встановлення факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме майно Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що разом з ОСОБА_4 проживали однією сім`єю спільно за різними адресами в АДРЕСА_2 в орендованому житлі з травня 2005 року по березень 2006 року, в квартирі АДРЕСА_3 ) належній батьку ОСОБА_4 ОСОБА_5 - з березня 2006 року по 11 листопада 2018 року. Між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: вели спільне господарство, побут, несли спільні витрати на утримання квартири, мали спільний сімейний бюджет, за час сумісного проживання та за спільні кошти вони придбали 20.05.2008 року квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 .

Посилаючись на наведені обставини, а також положення ст. 74 СК України, позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20 березня 2019 року (а.с. 30) було відкрито провадження по справі та справа призначена до підготовчого судового засідання для розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року (а.с. 41) було проведено заміну неналежного відповідача по справі Вознесенську міську раду на належного відповідача по справі - ОСОБА_3 , спадкоємця першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини.

Ухвалою суду від 03 липня 2019 року (а.с. 53) підготовче судове засідання було закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, суду пояснили, що позивач мала у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , в якій ОСОБА_4 був зареєстрований з 04.11.2005 року по 31.12.2005 року і яка була відчужена нею 05.12.2007 року, а на виручені кошти придбано разом з ОСОБА_4 спірну квартиру на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із чч.1, 2 ст.21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (презюмується належність майна, набутого під час шлюбу, на праві спільної сумісної власності чоловікові та жінці).

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу вказаних норм, слідує висновок, що ст. 74 СК України поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Разом з тим, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Зокрема, судом встановлено, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку набув ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу квартири, який нотаріально посвідчений 20.05.2008 року (а.с. 9-10). Обставини придбання цього нерухомого майна висвітлені в копії архівної справи щодо оформлення вказаного правочину (а.с. 77-94), де нотаріусом з`ясовано:

-Продавцем нерухомого майна був батько ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , який на час вчинення правочину проживав однією сім`єю без укладання шлюбу з ОСОБА_6 , від якої отримано згоду на продаж квартири у вигляді письмової заяви (а.с. 91).

-Покупець нерухомого майна ОСОБА_4 за сімейним станом був розлучений з 12.01.2005 року і на підтвердження цієї обставини він надав копію свідоцтва про розірвання шлюбу та обставин проживання однією сім`єю без укладання шлюбу з ОСОБА_1 нотаріусу не повідомляв на відміну від свого батька ОСОБА_5

-Покупець нерухомого майна ОСОБА_4 в письмовій заяві нотаріусу підтверджує, що нерухоме майно він купує за власні кошти (а.с. 92).

-Покупець нерухомого майна ОСОБА_4 вже на час вчинення правочину з 20.02.2006 року був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з дозволу власника майна ОСОБА_5 , який є його батьком (а.с. 13-14).

ОСОБА_7 власником спірної квартири ОСОБА_4 не надавав дозволу на реєстрацію місця проживання позивача в ній. Відповідно до ксерокопії паспорту позивача ОСОБА_8 (а.с. 23-24), остання є зареєстрованою з 01.03.2007 року за адресою: АДРЕСА_5 , у спірній квартирі вона зареєстрована не була, а квартира АДРЕСА_6 належить їй на підставі договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчено 12.11.2007 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу (а.с. 56).

Тобто, позивач ОСОБА_1 і ОСОБА_4 майже одночасно через короткий проміжок часу: 12.11.2007 року - ОСОБА_1 та 20.05.2008 року - ОСОБА_4 придбали кожен нерухоме майно житло, право власності на яке зареєстрували на себе та зареєстрували своє місце проживання за адресою розташування цього майна, що може свідчити про наявність у них домовленості щодо визначення статусу придбаного майна як їх особистої власності.

Крім того, у разі задоволення позову обставини вказані позивачем давали б підстави і для визнання квартири належної позивачу ОСОБА_1 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 , визначення частки спадкодавця у цьому нерухомому майні та спадкування відповідачем ОСОБА_3 .

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має юридичне значення лише в період протягом якого було придбане спірне майно, тобто з 12.01.2005 року по 20.05.2008 рік (3 роки). Довідка з місця роботи позивача в період з 29.08.2008 року по 01.07.2010 року (а.с.18) , що була надана на підтвердження позовних вимог не пов`язується з моментом придбання спірного майна, а саме 20.05.2008 року. Належних доказів про наявність у позивача доходу в період упродовж якого була придбана спірна квартира, який міг би бути використаний в якості внеску до спільних коштів за рахунок яких придбано майно, позивач суду не надала. Посилання позивачки на те, що на придбання спірного нерухомого майна були використані кошти, які вона отримала від продажу власної квартири не підтверджені належними доказами у справі і спростовуються письмовою заявою ОСОБА_4 нотаріусу про придбання нерухомого майна за його власні кошти.

Посилання позивача на постійне спільне проживання, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї: установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету і не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін з підстави належності його до спільної сумісної власності.

З пояснень самого позивача, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у судовому засіданні, як зі сторони позивача, судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю в період протягом якого було придбане спірне майно, тобто з 12.01.2005 року по 20.05.2008 рік, за якими чоловік та жінка ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру, інше: всі свідки лише в загальних поняттях повідомляли про ведення спільного господарства, але в чому це конкретно проявляється в судовому засіданні зазначити не змогли. Також надані довідки про склад сім`ї (а.с. 15-16, 64), де зазначено, що позивач ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 вели спільне господарство не розкрили такої ознаки як ведення спільного господарства. Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 12.01.2005 року по 20.05.2008 рік у розумінні статті 74 СК України саме в період придбання спірного майна і відповідно суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме майно- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів

Повний текст рішення виготовлено 07 жовтня 2019 року.

Суддя: О.Є. Старжинська