Справа № 569/8062/19
УХВАЛА

16 вересня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Ющук О.С.,

з участю:

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2 ,

особи, бездільність якої оскаржується, головного державного виконавця відділу Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Т.С.,

стягувача ОСОБА_3 ,

представника стягувача ОСОБА_4 В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа головний державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Тетяна Сергіївна про поновлення процесуального строку на звернення до суду, визнання неправомірною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Тетяна Сергіївна про поновлення процесуального строку на звернення до суду, визнання неправомірною та скасування постанови.

В обґрунтування скарги посилається на те, що оскаржувану постанову вважає неправомірною та такою, що підлягає скасуванню судом виходячи з наступних доводів, підстав та обґрунтувань:

Оскаржуваною постановою з неї стягнуто штраф за невиконання умови мирової угоди у відкритому державним виконавцем виконавчому провадженні із примусового виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 14.03.2017 року у справі № 569/16238/15-ц про затвердження мирової угоди.

Однак, оскаржувана постанова не ґрунтується на матеріалах справи, адже всі ці факти які виконавцем трактуються як не виконання умови мирової угоди спростовуються, тим що ще 21.08.2017 року вона закінчила виконання всіх пунктів мирової угоди, тобто у встановлені мировою угодою строки до 01.09.2017 року. 23.08.2017 року стягувач - ОСОБА_3 перевірив виконання робіт, зауважень з його сторони не було.

2.11.2017року та 23.02.2018 року під час перевірки примусового виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 14.03.2017 року державним виконавцем, за участю зацікавлених осіб, було оглянуто приміщення гаражу АДРЕСА_1 НОМЕР_1 , за результатами перевірки була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 22.02.2018 року.

Зауважила, що стягувач - ОСОБА_3 під час вищевказаної перевірки погодився з тим, що виконані всі пункти мирової угоди. Однак, пізніше 19.10.2017 року зауважив, що підлога гаражу облаштована гідроізоляцією, яка виконана шляхом укладення ізоляційної фундаментної плівки, характеристика даної плівки, не передбачає захист від нафтопродуктів (бензину, автомобільного мастила, дизельного тощо).

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17.05.2018 року було задоволено скаргу ОСОБА_3 та скасовано постанову старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22.02.2018 року, посилаючись на те, що стягувачу не було запропоновано провести експертизу плівки.

Вона неодноразово зверталася до стягувача - ОСОБА_3 та головного державного ОСОБА_5 . з проханням назвати плівку (рубероїду), які б мали характеристику захист від продуктів (бензину, автомобільного мастила, дизельного палива, тощо), оскільки в будівельних маркетах такою інформацією не володіють і такого матеріалу з відповідною характеристикою не мають.

Крім того, з початку 2018 року державний виконавець огляд приміщення гаражу № НОМЕР_2 , який АДРЕСА_2 , не проводив, вона не вчиняла ніяких перешкод для такого огляду, однак головний державний виконавець Токарець Т.С. вирішила, виходячи з припущення, що вона умови мирової угоди так і не виконала, і 01.04.2019 року винесла постанову про накладення на неї штрафу в розмірі 1700 грн.

Крім того, просить суд поновити строк звернення до суду, оскільки оскаржувану постанову вона отримала 13 квітня 2019 року, а до цього часу їй не було відомо про наявність такої постанови.

Представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримала та суду пояснила, що якою конкретно плівкою (рубероїдом) її довірителька має облаштувати в гаражі підлогу в постанові державного виконавця, і в мировій угоді не вказано, ні вона, ні її довірителька такою інформацією не володіють, тому накладати на її довірительку штраф за неконкретизовані дії неможливо, таке не ґрунтується на законі. Отже, з цих підстав оскаржувана постанова є неправомірною і підлягає скасуванню.

Головний державний виконавець відділу Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Т.С. просить в задоволенні скарги відмовити. Вважає, що умови виконання мирової угоди не виконані, оскільки у скаржниці не має доказів того, що підлога гаражу облаштована гідроізоляцією, яка виконана шляхом укладення ізоляційної фундаментної плівки, яка передбачає захист від нафтопродуктів (бензину, автомобільного мастила, дизельного палива, тощо).

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки вважають постанову від 01.04.2019 року у виконавчому провадженні №55752620 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 1700 грн за невиконання умов мирової угоди правомірною.

Дослідивши наявні в матеріалах даної справи докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду від 14 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди затверджено мирову угоду, відповідно до якої п. 2.1 передбачено, що ОСОБА_1 у строк до 01 вересня 2017 року за власний рахунок зобов`язується облаштувати гідроізоляцією (плівка, руберойд) підлогу гаражу № НОМЕР_2 , який знаходиться по вул. Кременецька, 2 в м. Рівне від стічних вод та інших рідин (бензин, автомобільне мастило, дизельне паливо, тощо). Краї гідроізоляційного матеріалу повинні заходити на стіни гаражу № НОМЕР_2 , який знаходиться по вул. Кременецька, 2 АДРЕСА_3 Рівне на 10 см.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2018 року встановлено фактичне повне виконання виконавчого документа, згідно акту державного виконавця від 23.02.2018 року боржник виконав роботи, передбачені мировою угодою від 14.03.2017 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17.05.2018 року було задоволено скаргу ОСОБА_3 та скасовано постанову старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22.02.2018 року.

Так, 11 червня 2018 року постановою старшого державного виконавця відновлено виконавче провадження з виконання ухвали №569/16238/15-ц від 14.03.2017 року.

З постанови головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Т.С. від 01.04.2019 року у виконавчому провадженні № 55752620 про накладення штрафу вбачається, що актом державного виконавця від 14.03.2019 року встановлено, що умову мирової угоди боржником не виконано, а саме облаштування гідроізоляцією (плівка, руберойд) підлоги гаражу № НОМЕР_2 , який знаходиться по вул. Кременецька, 2 в м. Рівне від стічних вод та інших рідин (бензин, автомобільне мастило, дизельне паливо, тощо). Краї гідроізоляційного матеріалу повинні заходити на стіни гаражу № НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 знаходиться по вул АДРЕСА_2 на 10 см. Згідно заяви боржника від 13.03.2019 року причинами невиконання рішення є стан здоров`я боржника та неможливість виконання, у зв`язку з відсутністю необхідних матеріалів.

Так, в судовому засіданні судом не здобуто та скаржником не надано підтвердження того, що підлога гаражу облаштована гідроізоляцією, яка виконана шляхом укладення фундаментної плівки передбачає захист від нафтопродуктів (бензину, автомобільного мастила, дизельного палива), що свідчить про невиконання умов мирової угоди.

До того ж, з оглянутому в судовому засіданні листа № 7180/115 від 06.08.2018 року Торгового центру «Епіцентр» слідує, що в мережі ТОВ «Епіцентр К» відсутні товари, які б захищали від нафтопродуктів і крім того, відсутній гідроізоляційний руберойд, який захищав би від паливно-мастильних матеріалів (бензин автомобільне масло, дизельне паливо), що дає суду підстави вважати, що існує плівка, руберойд, які передбачають захист від нафтопродуктів (бензину, автомобільного мастила, дизельного палива), однак лише в мережі ТОВ «Епіцентр» відсутні такі.

В силу положень ст.63 ЗУ « Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невідємною частиною правосуддя.

У силу статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналізуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», можна дійти висновку, що стадія примусового виконання судового рішення є невід`ємною частиною відновлення прав особи із застосуванням судової процедури, відповідно до якої стягувач має сподіватись на фактичну реалізацію своїх прав згідно із юридично закріпленим змістом впродовж чітко регламентованого строку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.2014 № 6 передбачено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом „Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України (ч.5 ст.124 Конституції України, ст.18 ЦПК України). Примусове виконання судового рішення покладено на державну виконавчу службу і здійснюється відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що постанова головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Тетяни Сергіївни від 01 квітня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700 грн за невиконання умови мирової угоди є правомірною, а тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 , слід відмовити.

Крім того, згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

Таким чином, суд дослідивши матеріали скарги вважає, що скаржником ОСОБА_1 строки звернення до суду із даною скаргою порушені з поважних причин, а тому вважає за можливе поновити скаржнику процесуальний строк для звернення до суду зі скаргою.

Керуючись ч.6 ст.259, ст.ст. 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження рішення головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 01 квітня 2019 року.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа головний державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області Токарець Тетяна Сергіївна про визнання неправомірною та скасування постанови - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Г. Кучина