Справа № 456/3646/18
Провадження № 2/456/330/2019
РІШЕННЯ

іменем України

04 жовтня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бораковського В. М. ,

секретар судового засідання Кміть Х.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики,

за участю:

представника позивача ОСОБА_4 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

ОСОБА_1 (позивач) подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить визнати недійсним договір позики від 26.05.2016 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 26.05.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики. Згідно даного договору в період з грудня 2001 року по травень 2016 року ОСОБА_3 отримав у позику від ОСОБА_2 197 052 грн 99 коп. Цільове використання позикових коштів покупка об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , продовження його будівництва, придбання будівельних матеріалів, оплата будівельних робіт, оформлення документів на землю, здача об`єкта в експлуатацію та реєстрація права власності, фінансування інших витрат пов`язаних з будівництвом. Надання позики за договором підтверджується актом прийому-передачі коштів, який є невід`ємною частиною договору. Підставою визнання договору недійсним вважає недодержання в момент вчинення угоди вимог чинного законодавства стосовно одночасності дотримання письмової форми договору позики та отримання грошових коштів на його виконання. В період з 29.01.2002 по 16.09.2015 вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 18.04.2002 на прилюдних торгах подружжя придбало недобудований триповерховий житловий будинок. 11.06.2002 на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності. Поява у 2017 році договору позики від 26.05.2016 пов`язана з поданням до суду позову про поділ спільного майна подружжя. Звернення із позовом про визнання недійсним договору позики, укладеного між відповідачами по справі, є способом захисту майнового права позивача на майно, яке в теперішній час із використанням договору позики оспорюється її колишнім чоловіком. Заявою про внесення уточнень до позовної заяви про визнання недійсним договору представник позивача просить визнати недійсним договір позики від 26.05.2016 з моменту укладення.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву (а.с.58-62), в обґрунтування якого покликається на те, що в грудні 2001 року він з сином ОСОБА_2 домовилися про те, що син надаватиме йому позику грошових коштів для покупки об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , та продовження його будівництва шляхом зарахування готівкових коштів на його рахунок, шляхом безготівкового перерахування коштів на його рахунок, а також надання йому коштів готівкою. Відповідно до вищевказаної домовленості в період з 27 грудня 2001 року по 26 травеня 2016 року він отримав від ОСОБА_2 позику в розмірі 197052 грн 99 коп, надання цієї позики за згодою сторін 26.05.2016 було оформлено договором, а також оформлено акт приймання-передачі грошей. Позика була надана: шляхом зарахування готівкових коштів на його рахунок, що підтверджується випискою позичальника з ПАТ «Універсал Банк» та актом приймання передачі грошей; шляхом безготівкового перерахування коштів на його рахунок, що підтверджується випискою з ПАУ «Універсал Банк» та актом приймання-передачі грошей; шляхом надання готівки, що підтверджується актом приймання-передачі грошей; шляхом безготівкового перерахування коштів на його рахунок, що підтверджується випискою з ПАУ «Оксі Банк» та актом приймання-передачі грошей. Підстави на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог були досліджені Апеляційним судом Львівської області, рішенням якого підтверджено саме реальність оскаржуваного договору позики та його відповідність нормам чинного законодавства. Договір позики від 26.05.2016 був укладений між ним та сином та кошти ним отримані. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с.71-76), в обґрунтування якого покликається на те, в грудні 2001 року він з батьком ОСОБА_3 , домовилися про те, що він надаватиме батькові в позику грошових коштів для покупки об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , та продовження його будівництва шляхом зарахування готівкових коштів на його рахунок, шляхом безготівкового перерахування коштів на його рахунок, а також надання йому коштів готівкою. Відповідно до вищевказаної домовленості в період з 27 грудня 2001 року по 26 травеня 2016 року ним було надано ОСОБА_3 позику в розмірі 197052 грн 99 коп, надання цієї позики за згодою сторін 26.05.2016 було оформлено договором, а також оформлено акт приймання-передачі грошей. Позика була надана: шляхом зарахування готівкових коштів на його рахунок, що підтверджується випискою позичальника з ПАТ «Універсал Банк» та актом приймання передачі грошей; шляхом безготівкового перерахування коштів на його рахунок, що підтверджується випискою з ПАУ «Універсал Банк» та актом приймання-передачі грошей; шляхом надання готівки, що підтверджується актом приймання-передачі грошей; шляхом безготівкового перерахування коштів на його рахунок, що підтверджується випискою з ПАУ «Оксі Банк» та актом приймання-передачі грошей. Підстави на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог були досліджені Апеляційним судом Львівської області, рішенням якого підтверджено саме реальність оскаржуваного договору позики та його відповідність нормам чинного законодавства. Договір позики від 26.05.2016 був укладений між ним та батьком є належним договором, спрямованим на реальне настання правових наслідків обумовлених ним. Оспорюваний договір ніяким чином не впливає на права чи обов`язки позивача і не створює жодних наслідків для неї, крім зобов`язання ОСОБА_3 повернути мені позичені кошти. Даний позов спрямований на порушення його прав як стягувача за рішенням суду, яке набрало законної сили, і створює йому перешкоди в поверненні заборгованості за договором позики. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представником позивача 20.12.2018 подано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.107-108), за змістом якого він не погоджується із доводами наведеними у відзивах, оскільки відповідачі стверджують, що досягли у грудні 2001 року усної домовленості про позику грошових коштів, отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 такої позики в період з 27.12.2001 по 26.05.2019, і підписання про це договору позики в момент передачі останнього траншу, а саме 26.05.2016, однак такі пояснення дають чітке розуміння порядку укладення оспорюваного правочину відповідачами із порушенням вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, оскільки не можуть бути позикою цивільно-правові відносини за обставин передачі коштів до моменту досягнення сторонами домовленості про таку позику. При укладенні договору позики сторони враховували вимоги частини 3 ст. 631 ЦК України, однак відповідачі не врахували ту обставину, що приведена норма є діючою в рамках терміну дії кодексу, тобто з 01.01.2014, а отже врегулювання нею цивільних відносин можливе лише з приведеної дати. Всі суми за договором, окрім останніх 30 000,00 грн, були отримані ОСОБА_3 до 01.01.2004, а отже приписи частини 3 ст. 631 ЦК України (2003р.) до розглянутих правовідносин застосованими бути не можуть.

Відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.142-143), за змістом якого вважає твердження позивача абсурдними, оскільки відповідачам не потрібно «переконувати суд у легітимності укладеної позики», враховуючи, зазначені обставини не потребують доказуванню, оскільки були досліджені і встановлені судом апеляційної інстанції як факт. Також вважає, що при укладенні договору позики сторони вправі були посилатися на норми частини 3 ст. 631 ЦК України, оскільки на час введення в дію цього кодексу договірні відносини між сторонами продовжували існувати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені у позові обставини, суду пояснив, що оспорюваний договір не відповідає вимогам договору позики. Підставами недійсності договору є недотримання письмової форми договору та сумнівні підтвердження про отримання коштів.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених в відзиві на позовну заяву, суду пояснив, що вони з батьком в 2001 році домовилися про позику в розмірі 197 000,00 грн та про всі істотні умови договору. Дати траншів домовлялися пізніше по мірі потреби на придбання об`єкту, будівництво та реконструкцію. Оформили договір у м. Львів в 2016 році, а уклали в 2001 році. Передача коштів відбувалася трьома способами: готівкою, безготівковим перерахунком та внесенням коштів на рахунок в банківській установі.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечила, з підстав зазначених у відзивах, суду пояснила, що Апеляційний суд Львівської області спростував позицію суду першої інстанції та позивача щодо «нереальності договору». Крім цього, просить врахувати, що відповідач ОСОБА_3 у всіх судових процесах в Скадовську вказував, що будував будинок на кошти, які позичав у сина.

Заяви, клопотання учасників справи.

Представником позивача подано:

клопотання про витребування доказів (а.с.31-32, 53-55);

заяву про розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с.47-49, 56);

клопотання про участь учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.50-51);

заяву про розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с.135-137);

заяву про внесення уточнень до позовної заяви про визнання недійсним договору позики (а.с.140);

клопотання про участь учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.144);

клопотання про участь учасника справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.159-160);

заява про відкладення розгляду справи (а.с.165);

клопотання про доручення документів до матеріалів справи (а.с.212).

Відповідачем ОСОБА_2 подано:

клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.112);

клопотання про витребування матеріалів цивільної справи № 456/3257/16-ц (а.с.141);

клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.164);

клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.193, 194).

Відповідачем ОСОБА_3 подано:

клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.162);

клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.191, 196).

Процесуальні дії у справі.

13.09.2018 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів (а.с.33, 34).

Ухвалою від 26.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.35-36).

Ухвалою від 05.11.2018 доручено Новокаховському міському суду Херсонської області забезпечити проведення відео конференції у судовому засіданні (а.с.98-99).

Ухвалою від 25.02.2019 залишено заяву представника позивача ОСОБА_4 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження без задоволення (а.с.138-139).

Ухвалою від 25.02.2019 доручено Новокаховському міському суду Херсонської області забезпечити проведення відео конференції у судовому засіданні (а.с.98-99).

Ухвалою судового засідання від 15.04.2019 судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та відкладено розгляд справи (а.с.167).

Ухвалою від 15.04.2019 доручено Новокаховському міському суду Херсонської області забезпечити проведення відео конференції у судовому засіданні (а.с.168-169).

Ухвалою від 04.06.2019 доручено Новокаховському міському суду Херсонської області забезпечити проведення відео конференції у судовому засіданні (а.с.182-183).

Ухвалою від 15.07.2019 доручено Новокаховському міському суду Херсонської області забезпечити проведення відео конференції у судовому засіданні (а.с.198-199).

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Позикодавець ОСОБА_2 передав, а позичальник ОСОБА_3 прийняв у власність 197 052 грн 99 коп для покупки об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , продовження його будівництва, придбання будівельних матеріалів, оплата будівельних робіт, оформлення документів на землю, здача об`єкта в експлуатацію та реєстрація права власності, фінансування інших витрат пов`язаних з будівництвом. Позика була отримана/надана: шляхом зарахування готівкових коштів на рахунок Позичальника, що підтверджується випискою позичальника з ПАТ «Універсал Банк» та актом приймання передачі грошей (712 грн 08 коп зараховано 27.1220.01, 2010,00 грн 25.03.2002, 3 911 грн 70 коп - 02.04.2002, 52 092,14 грн 18.04.2002); шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок Позичальника, що підтверджується випискою з ПАУ «Універсал Банк» та актом приймання-передачі грошей (2 000,00 грн 07.02.2002, 1 500,00 11.02.2002, 2 627 грн 07 коп 03.04.2002, 10 000,00 грн 04.04.2002, 5 400,00 грн 15.04.2002, 5 000,00 23.04.2002, 600,00 грн 07.06.2002, 8 000,00 грн 23.07.2002, 1 200,00 грн 14.01.2003, 2 000,00 21.04.2003); шляхом надання готівки, що підтверджується актом приймання-передачі грошей (70 000,00 20.05.2003); шляхом безготівкового перерахування коштів на його рахунок, що підтверджується випискою з ПАУ «Оксі Банк» та актом приймання-передачі грошей (30 000,00 26.05.2016), що підтверджується договором позики від 26.05.2016 (а.с.6).

Відповідно до акту приймання-передачі грошей (до договору позики від 26.05.2016) позикодавець ОСОБА_2 передав, а позичальник ОСОБА_3 прийняв суму у національній валюті України розміром 197 052 грн 99 коп (а.с.7).

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 16.09.2015 розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.8).

ОСОБА_3 належить право приватної власності на майно, яке складається з незакінченого будівництвом житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з каменя ракушника, 10х12 м, крівля алюмінієва, елекирифікований, проведена вода, каналізація, в будинку розміщений гараж. Дана обставина підтверджується НОМЕР_1 АЕК НОМЕР_2 від 11.06.2002, зареєстровано в реєстрі № 118.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 25.08.2016 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя (а.с.12).

Як вбачається з позовної заяви від 24.03.2017, ОСОБА_3 подав до суду позов про визнання права власності відповідачем в якому зазначено ОСОБА_1 (а.с.17-18).

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 29.03.2017 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності (а.с.16).

Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суд Львівської області від 31.01.2018, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 26.05.2016 в сумі 100 000,00 грн відмовити (справа №456/3257/16-ц а.с.159-161).

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 20.08.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Стрийського міськрайонного суд Львівської області від 31.01.2018 скасовано та ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 100 000,00 грн заборгованості за договором позики від 25.05.2016 (справа №456/3257/16-ц а.с.215- 221).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку оспорюванням правочину (договору позики), дійсність якого заперечує позивач.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Так, частина 1, 4 ст. 203 ЦК України передбачає, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з частиною 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Стаття 215 ЦК України визначає підстави недійсності правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 218 ЦК України визначає правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину: недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Стаття 1049 ЦК України передбачає обов`язок позичальника повернути позику.

Водночас, за змістом частини 1,2 ст. 207 і частини 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладеного договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається сам факт отримання грошової суми в борг, так і дати її отримання.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що 26.05.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 197 052 грн. 99 коп. для покупки об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , продовження його будівництва, придбання будівельних матеріалів, оплата будівельних робіт, оформлення документів на землю, здача об`єкта в експлуатацію та реєстрація права власності, фінансування інших витрат пов`язаних з будівництвом. Позика була надана шляхом зарахування готівкових коштів на рахунок ОСОБА_3 , безготівкового перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3 та надання йому готівки. Вказані обставини про укладення договору та отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 на виконання вказаного договору зазначених коштів підтвердив у судовому засіданні представник відповідачів.

Суд зазначає, що цивільне процесуальне законодавство передбачає підстави, наявність яких звільняє від доказування. Так, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 ст. 82 ЦПК України).

Судовим рішенням постановою Апеляційного суду Львівської області від 20.08.2018, яка набрала законної сили, встановлено обставину отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 коштів з цільовим призначенням позики, з обов`язком повернути позичені кошти. Таким чином, аргументи сторони позивача про наявності сумнівів щодо отримання коштів суд вважає неспроможними і спростованими вищевказаним рішенням апеляційної інстанції.

Надаючи оцінку аргументам сторони позивача щодо відсутності у сторін договірних відносин у зв`язку з недотримання письмової форми договору, суд звертає увагу на те, що дана обставина також встановлена постановою Апеляційного суду Львівської області від 20.08.2018.

Так, вказаним рішенням, апеляційний суд встановив, що на підтвердження договору позики може бути представлена не лише письмова розписка, а й платіжне доручення банку, рахунок-фактура, тощо.

Інших доказів на підтвердження позову стороною позивача суду не надано.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що в задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю.

З огляду на ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі статей 16, 203, 207, 215, 218, 1046-1050 ЦК України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в позові ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про визнання недійсним договору позики.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 09 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя В. М. Бораковський