справа № 208/4553/17
№ провадження 2/208/1513/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2019 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ізотова В.М., за участю секретаря судового засідання Пентраковської М.В., представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

встановив:

Позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, а також відшкодування сплати судового збору.

29 січня 2018 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі.

19.07.2018 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.01.2018 року по справі №208/4553/17.

Заводським районним судом м. Дніпродзержинська постановлено ухвалу від 28 серпня 2018 року, якою скасовано заочне рішення від 29 січня 2018 року у цивільній справі № 208/4553/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 «про стягнення коштів» та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

18.01.2019 року до суду надійшла заява представника відповідача про зупинення провадження по цивільній справі №208/4553/17 в зв`язку з тим, що Дніпродзержинською місцевою прокуратурою 11.12.2018 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України за заявою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_1

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.01.2019р. в задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження було відмовлено.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача ОСОБА_5 надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

В судове засідання відповідач не зявився, через представника надав суду нотаріально засвідчене пояснення стосовно обставин справи, зазначив, що розписки від 13.06.2017р. та 14.06.2017 р. написані ним під тиском з боку ОСОБА_3 Пояснив, що насправді коштів у позивача не брав.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про виклик свідків та долучення до матеріалів справи нотаріально засвідченого пояснення ОСОБА_1 стосовно обставин справи, в якому відповідач зазначив, що розписки від 13.06.2017 р. та 14.06.2017 р. написані ним під тиском з боку ОСОБА_3, пояснив, що насправді коштів у позивача не брав. Також представник надав суду ксерокопії заяв, які підтверджують факти звернення відповідача до Національної поліції та прокуратури. Позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідач не брав в борг грошові кошти, а розписки були написані під тиском. Зазначив, що ОСОБА_1 силою привезли до нотаріуса для оформлення договору дарування та якщо б нотаріус не викликав поліцію, договір дарування був би оформлений. А тому просив відмовити в задоволенні позову

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

10.06.2017р., як вказує позивач, шукаючи собі будинок для придбання, переглянув житловий будинок, за адресою: м. Кам'янське, вул. Привітна ( раніше Куйбишева), буд. 169, який належить відповідачу згідно договору дарування нерухомого майна № НАІ 668861 від 29 квітня 2016р.(а.с.5). У цьому будинку відповідач зареєстрований з 10.06.2016 р.

Сторони домовились про майбутній продаж будинку, в той же день позивач передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 500,00 (п'ятсот) доларів США, що підтверджується розпискою, копія якої є в матеріалах справи (а.с.6). Зазначену суму відповідач взяв, зі слів позивача, для підготовки документів для оформлення договору у нотаріуса, кошти відповідач зобов'язувався повернути в строк 13.06.2017 р.

Надалі відповідач 14.06.2017р. повідомив позивача, що йому потрібно ще 2000,00 доларів США і він в строк до 19.06.2017 р. зобов'язується оформити договір дарування спірного житлового будинку. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач також власноручно написав розписку (а.с.7).

У своїй позовній заяві позивач посилається на різні підстави своїх вимог: і на боргове зобовязання, і на зобовязання, що витікає із попереднього договору про укладання між сторонами у майбутньому основного договору дарування 1/3 частки житлового будинку № 69 по вул. Привітна у м. Камянське.

Проаналізував надані сторонами докази стосовно фактів передачі-отримання грошових коштів позивачем відповідачеві, суд дійшов висновку, що у даному випадку між сторонами мають місце боргові правовідносини і не можуть застосовуватися норми Цивільного кодексу, які регламентують умови та порядок укладання попереднього договору.

Згідно до статті 635 ЦКУ попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певній термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлений попереднім договором. При цьому встановлено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

З тексту розписок, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог, слідує, що по першій з них (без дати) ОСОБА_1 отримав 500 (п'ятьсот) доларів США під заставу 1/3 частки житлового будинку за вищевказаною адресою із зобов'язанням повернути суму боргу до 13.06.2017 р.

По другій розписці від 14.06.2017 р. гроші в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США отримані як завдаток за одну третю частку цього будинку, яку позичальник зобов'язується подарувати позикодавцю до 19.06.2017 р.

Як убачається з тексту цих розписок, вони ніяким чином не можуть задовольняти вимозі статті 635 ЦКУ стосовно відображення основних умов а ні договору купівлі-продажу, а ні договору дарування частки житлового будинку. До того ж, при даруванні завдаток не може застосовуватися.

Також у данному випадку не дотримане форми попереднього договору, тому що правочини щодо нерухомого майна повинні укладатися у письмовій формі і посвідчуватися нотаріально (стаття 577 ЦКУ для застави по першій розписці і стаття 657 ЦКУ для договору купівлі-продажу по другий розписці). Сторонами цього не було зроблено.

Таким чином, між сторонами за вказаними розписками виникли боргові правовідносини, а тому вони повинні регламентуватися нормами параграфу 1 глави 71 ЦКУ.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що станом на 17.08.2017р. нотаріально договір дарування або договір купівлі-продажу спірного житлового будинку на ім'я ОСОБА_3 не оформлено, грошові кошти відповідач не повернув. Зазначений факт не спростовано ані відповідачем, ані його представником. Як вбачається з довідки, наданої позивачем, офіційний курс гривні за даними Національного Банку України щодо долара США станом на 17.08.2017р. становив 25,57 грн. за один долар (а.с.10). Таким чином, сума боргу на день звернення позивача до суду, в грошовій одиниці України складає 63 925,00 грн.

Стосовно клопотання представника відповідача про виклик свідків, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки заявлене клопотання стосується кримінального провадження, досудове розслідування якого доручено СВ Кам`янського ВП ГУНП В Дніпропетровській області.

Враховуючи пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що відповідачем не були отримані грошові кошти, на підтвердження передачі яких відповідачем були власноруч написані розписки.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією №20653361 від 17.08.2017р. (а.с1). Відповідно, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 12, 28, 258, 259, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_3 (м. Кам'янське, 6-й провулок Невський, 90) до ОСОБА_1 (м. Кам'янське, вул. Горького, 148/45) про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь, ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, заборгованість в розмірі 63925,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь, ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, судовий збір в розмірі - 640,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ізотов В. М.