РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 1715/2795/12

Провадження № 22-ц/4815/1108/19

Головуючий у суді 1 інстанції: Денисюк П.Д.

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий Боймиструк С.В.

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю: адвокат Конончук Л.В., Крюкова Н.В., адвокат Гладчук З.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Василюта Любов Адамівна про визнання договору дарування квартири недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2012 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Василюта Л.А. про визнання договору дарування квартири недійсним.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2012 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено судове засідання.

13 квітня 2012 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву, в якій просила зобов`язати позивача не чинити перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, а також зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити таких перешкод, шляхом їхнього виселення.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2012 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано їхні вимоги в одне провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду від 17 жовтня 2012 року, між сторонами у справі затверджено мирову угоду укладено на таких умовах:

1) позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на підставі ст.205 ЦПК України, розуміючи наслідки, передбачені ст.206 ЦПК України, відмовляється від позову про визнання договору дарування квартири недійсним і просить суд прийняти відмову та закрити провадження у справі;

2) відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 на підставі ст.205 ЦПК України, розуміючи наслідки, передбачені ст.206 ЦПК України, відмовляється від позову про усунення перешкод шляхом виселення і просить суд прийняти відмову та закрити провадження у справі;

3) з метою вирішення спору між ними ОСОБА_3 бере на себе зобов`язання здійснювати догляд за ОСОБА_2 до дня її смерті шляхом надання їй необхідного матеріального забезпечення, а саме коштів на придбання продуктів харчування, медикаментів та оплату комунальних послуг, що будуть нараховуватися за квартиру АДРЕСА_1 ;

4) ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися, що ОСОБА_1 залишається і надалі проживати до дня смерті ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 і надавати їй фізичну допомогу;

5) ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися, що після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_3 придбає за свої власні кошти ОСОБА_1 однокімнатну квартиру у малосімейному будинку в межах м. Рівне за умови догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_2 до часу її смерті;

6) ОСОБА_3 не проти, щоб до настання вищезазначеної у п.п.3,4,5 даної угоди події у квартирі АДРЕСА_1 тимчасово проживав ОСОБА_4 , якщо проти цього не заперечуватимуть ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Провадження в справі закрито.

26 листопада 2018 року ОСОБА_1 подано заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду, а саме стягнення на її користь з ОСОБА_3 380021 грн. - вартості однокімнатної квартири у малосімейному будинку в межах м. Рівне.

Заяву мотивує тим, що між нею та ОСОБА_3 виникли правовідносини зобов`язального характеру, а саме остання відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області, зобов`язана придбати заявнику за власні кошти однокімнатну квартиру в малосімейному будинку в межах м. Рівне. За виконанням зазначеного судового рішення ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, але ухвалу суду виконати неможливо, оскільки існує спір зобов`язального характеру. Вважала, що у зв`язку із неможливістю виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань в натурі вона повинна відшкодувати вартість майна, а саме суму, яка відповідає ринковій вартості однокімнатної квартири у малосімейному будинку в межах м. Рівне на день подання заяви, що складає 380 021 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2019 року в задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

Не погоджуюсь з судовим рішенням заявник подала на нього апеляційну скаргу, де покликалась на незаконність ухвали суду, яка полягала в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності встановлених судом обставин, невідповідності висновків, обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначала, що всупереч тверджень ОСОБА_3 про небажання нею виконувати умови мирової угоди місцевий суд встановив факт виконання цієї угоди. Крім того, судом було встановлено й факт ухилення від виконання мирової угоди заявника. Вважала, що такими висновками місцевий суд фактично звільнив ОСОБА_3 від покладених мировою угодою зобов`язань і визнав дії останньої законними. Хоча, з огляду на виниклі між сторонами очевидні зобов`язальні відносини, остання, в силу того, що не може виконати ухвалу суду, якою визнано мирову угоду, має відшкодувати її вартість.

Просила скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким змінити спосіб і порядок виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2012 року в справі №1715/2795/12 та стягнути з ОСОБА_3 380 021 гривень.

У поданому відзиві ОСОБА_3 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду такою, що прийнята з додержанням норм процесуального права та при правильному застосуванні норм матеріального права, просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, через її безпідставність та необґрунтованість. Зазначала, що ОСОБА_1 належним чином не довела умислу невиконання мирової угоди.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи особи, що подала апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода зі сторони ОСОБА_3 виконана, а в свою чергу саме ОСОБА_1 ухилялася від виконання умов мирової угоди. При цьому з огляду на характер відносин зазначив, що заявник фактично ставить питання не про визначення іншого способу захисту порушеного права, а на зміну судового рішення, яке набрало законної сили.

Проте з такими висновками колегія апеляційного суду не згідна.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області було 17 жовтня 2012 року визнано укладену мирову угоду між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на зазначених вище умовах.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України (в редакцій чинній на момент постановлення зазначеної ухвали) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета спору.

Тобто, мирова угода за своєю правовою природою - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання виниклого судового спору.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди. Мирова угода не приводить до судового вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що являється прерогативою судової влади, а досягнувши згоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило, виконується добровільно.

У разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди, інша сторона має право звернутись до суду на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Аналогічна правова позиція висловлена у правовій позиції Верховного суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-274 цс15.

Постановивши ухвалу від 17 жовтня 2012 року про затвердження мирової угоди між сторонами Рівненський міський суд Рівненської області дійшов висновку про відповідність угоди вимогам закону та інтересам обох сторін, як було передбачено ст. 205 ЦПК України (чинній на той час).

В силу ст.ст.11, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України.

Між тим, такий правочин має і свої особливості, пов`язані з процедурою його укладення та затвердження, що також свідчить про необхідність дотримання процесуальних норм, які регулюють порядок затвердження мирової угоди судом.

Таким чином, мирова угода є двостороннім волевиявленням, спрямована на врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Мирова угода укладається сторонами (позивачем і відповідачем) і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

В свою чергу, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб. Однак, процесуальний закон передбачає можливість завершення судового розгляду без ухвалення рішення у справі, тобто без його вирішення.

На підставі п.4 ч.1 ст.205 ЦПК визнавши мирову угоду суд своєю ухвалою закривив провадження у справі.

Тому сторони остаточно вирішили припинити конкретний виниклий між ними судовий спір у спосіб укладення мирової угоди, усі умови якої були ними узгоджені, що свідчить не лише про завершення процедури судового розгляду спору, а і про вирішення та узгодження між сторонами усіх спірних питань.

На переконання колегії апеляційного суду зміна способу виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2012 року змінить самі правовідношення, затвердженні мировою угодою.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язується вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматись від певної дії, а друга сторона має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на наведене та враховуючи правові норми, які регулюють питання укладення мирової угоди та затвердження її судовим рішенням у справі (ухвала), колегія суддів вважає, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Законом не передбачено у межах цього судового провадження можливості вчинення судом дій, які матимуть на меті внесення змін до мирової угоди, оскільки ухвала про її затвердження є чинною.

У іншому випадку новий спір належить вирішувати шляхом мирного врегулювання чи в судовому порядку, відповідно до вимог закону.

На доцільність вирішення такого спору в позовному провадженні вказують й виниклі обставини, а саме наявність в матеріалах справи розписки про внесення завдатку, яка не визнається та суперечливі одне-одному твердження сторін про не виконання умов мирової угоди, що на переконання апеляційного суду потребує повного і всебічно з`ясування і підтвердження їх відповідними доказами в порядку вирішення окремого спору на загальних підставах.

Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не може залишатися чинним.

Підставою для прийняття постанови про відмову в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення, але з інших мотивів, відповідно до пунктів 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В силу ст. 141 ЦПК України понесений заявником при поданні апеляційної скарги судовий збір слід віднести на її ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2019 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про зміну способу виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Василюта Любов Адамівна про визнання договору дарування квартири недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків