ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/1314/19 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019р. Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Сокирко Л.М. від 05 червня 2019 року у справі за позовом Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» до ОСОБА_1 про стягнення одноразової вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

22.12.2018р. до суду подано позовну заяву Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» до ОСОБА_1 про стягнення одноразової вихідної допомоги у розмірі 8 239,20гр. та проценти за користування чужими коштами у розмірі 827,74 грн. і судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з серпня 2010р. ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із позивачем та була звільнена за п.6 ст. 36 КЗпП України 15.08.2017р. із виплатою їй вихідної допомоги згідно ст.44 цього Кодексу у розмірі 8 239,20 грн. На підставі рішення Білозернського районного суду Херсонської області від 12.03.2018р., яким звільнення визнано незаконним із поновленням відповідача на посаді з 28.08.2017р. із часу звільнення , яке залишено без змін згідно постанови Апеляційного суду Херсонської області від 02.09.2018р.

Наказом ДВНЗ «Херсонський Державний аграрний університет» від 13.03.2018р. № 164/3 відповідач поновлена на посаді із 28.08.2017р.

У зв`язку із поновленням працівника на займаній посаді, позивач вважає, що підлягають стягненню виплачена їй при попередньому звільненні вихідна допомога згідно ст. 1212 та ст. 1215 ЦК України, а також проценти за користування отриманими коштами у відповідності до ч.2 ст. 1214 цього Кодексу, розмір яких, у разі не встановлення його умовами договору, згідно ст. 1048 ЦК України, належить визначати на рівні облікової ставки НБУ, у сумі 827,74 грн.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 05 червня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Суд першої інстанції виходив із того, що оскарження ОСОБА_1 наказу від 15.08.2017р. про своє звільнення із вимогою про свої поновлення і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу свідчить про недобросовісність її дій, яка при звільненні отримала кошти вихідної допомоги при звільненні. А також, із застосуванням аналогії закону ч.1 ст. 1048 ЦК України, суд вважав можливим і необхідним стягнути проценти у визначеному позивачем розмірі за весь час користування отриманими відповідачем коштами вихідної допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сплачені кошти вихідної допомоги та проценти не підлягають поверненню за приписами ст. 1215 ЦК України, оскільки вказані кошти виплачені позивачем добровільно, а тому не є такими, що набуті безпідставно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» заперечує доводи апеляційної скарги і просить залишити без змін ухвалене у справі рішення.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом встановлені наступні обставини.

Судом першої інстанції встановлено і визнано сторонами, що сторони перебували у трудових відносинах із серпня 2010р. до 15.08.2017р., часу звільнення ОСОБА_1 за п.6 ст. 36 КЗпП України із виплатою їй вихідної допомоги згідно ст.44 цього Кодексу у розмірі 8 239,20 грн, яку фактично працівник отримала.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 12.03.2018р. , яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Херсонської області від 02.09.2018р., позов ОСОБА_1 задоволений. Її звільнення визнано незаконним та поновлено на займаній посаді з часу звільнення, 28.08.2017р.

Наказом ДВНЗ «Херсонський Державний аграрний університет» від 13.03.2018р. № 164/3 відповідач поновлена на посаді із 28.08.2017р.

24.04.2018р. ОСОБА_1 направлена вимога про повернення суми 8 239,20 грн. вихідної допомоги. ( а.с.14,15).

Отже спір між сторонами виник у зв`язку із трудовими відносинами.

Відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, укладеного на невизначений строк, чи строкового трудового договору є у тому числі відмова працівника від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

При припиненні трудового договору, з підстав , встановлених п.6 ст. 36 цього Кодексу, працівникові у відповідності до вимог ст. 44 КЗпП України виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку.

За змістом заявленого позову, позивач вважав, що оскільки рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 12.03.2018р. звільнення ОСОБА_1 визнано незаконним і її поновлено на посаді, то правова підстава для виплати вихідної допомоги відпала, а тому виплачені підприємством кошти підлягають поверненню з підстав ст. 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги саме із зазначених підстав.

Проте, зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна за змістом ст. ч.1 ст. 1212 ЦК України виникають за умови набуття чи збереження майна; набуття чи збереження майна за рахунок іншої особи та відсутності правової підстави для його набуття чи збереження.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій нормі закону або суперечить меті правовідносин і його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілої особи поза підставою, встановленою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна є безпідставним також і у випадку коли первина підстава була, але в подальшому відпала.

За загальним правилом встановленим ст. 1215 ЦК України, передбачені умови, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові виплати, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку відповідача.

При цьому правильність здійснення розрахунків, за якими проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується. Тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісність набувача покладається на платника відповідних сум. ( правовий висновок ВП ВС у постанові від 19.01.2019р. у справі № 753/15556/15-ц).

У справі, що розглядається, відсутні посилання позивача на наявність рахункової помилки, тоді як підставу для стягнення витребуваних позивачем сум, суд першої інстанції пов`язав із недобросовісними діями відповідача, яка отримала вихідну допомогу при звільнені та одночасно оскаржила в суді правомірність свого звільнення.

Проте, ст.2 КЗпП України встановлені способи реалізації права громадян України на працю, у тому числі і право звернення до суду для вирішення трудових спорів.

Таким чином, оскарження працівником в судовому порядку наказу про своє звільнення із підстав п.6 ст. 36 названого Кодексу не може свідчити про недобросовісність її дій, оскільки є реалізацією гарантованої ст. 55 Конституції України можливості на судовий захист своїх прав і свобод.

Враховуючи, що вихідна допомога виплачена позивачем добровільно при звільненні відповідача, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, а також недобросовісність з боку відповідача при отримання вихідної допомоги не встановлена, а тому висновок суду про задоволення позовних вимог суперечить фактичним обставинам справи та змісту ст. 1215 ЦК України.

Враховуючи, що при розгляді справи не встановлені підстави для стягнення витребуваних позивачем сум у спірних правовідносинах, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимоги із викладених у мотивувальній частині підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 05 червня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» до ОСОБА_1 про стягнення одноразової вихідної допомоги .

Стягнути із Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення - 23.09.2019.

Головуючий ________________ Н.В. Орловська

Судді ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В. Майданік