ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 607/3930/18

Провадження № 22-ц/818/3649/19

17 вересня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - ОСОБА_2 ,

особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корната Р.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 червня 2018 року (суддя Грищенко І.О.) по справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корнатої Р.О. від 21 лютого 2018 року ВП №44793399, заінтересована особа - ОСОБА_2 , -

встановив:

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корната Р.О. від 21 лютого 2018 року ВП №44793399, в якій просив скасувати постанову ВП № 44793399 від 21 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1 посилався на те, що 21 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корната Р.О. винесено постанову ВП № 44793399 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії стосовно боржника ОСОБА_1 . Як зазначив заявник ОСОБА_1 , він не є ОСОБА_1 , що підтверджується його паспортними даними. Його неодноразові усні звернення до працівників виконавчої служби позитивних зрушень не дали, тому він змушений звернутись до суду і доказувати, що він ОСОБА_1 .

Скарга розглянута за відсутності сторін.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 червня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та задовольнити його скаргу.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при подачі скарги на підтвердження своїх доводів ним було надано ксерокопію паспорта, де є всі достатні відомості про апелянта, а саме, що він є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 . Проте суд першої інстанції на вказані докази уваги не звернув.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження ВП №44793399 від 24.09.2014 року, відкрите на підставі виконавчого листа № 638/20653/13ц від 09.07.2014 року, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від встановленого прожиткового мінімуму, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 18.12.2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно даного виконавчого листа № 638/20653/13ц від 09.07.2014 року, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса : АДРЕСА_1 .

Як вбачається із постанови старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корнатої Р.О. від 21 лютого 2018 року ВП №44793399, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, ця постанова винесена в ході виконання виконавчого листа № 638/20653/13ц від 09.07.2014 року, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Відповідно до положень п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404- VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене, старший державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Корната Р.О. при винесенні оскаржуваної постанови діяла відповідно вимог закону та у межах наданих їй повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, стягувач ОСОБА_2 надала до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких звертає увагу суду на те, що у заочному рішенні Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2014 року, на підставі якого було видано виконавчий лист, було допущено описки, в тому числі і в зазначенні по-батькові боржника ОСОБА_1 та помилково зазначено « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 ».

Ухвалою цього ж суду від 04 квітня 2014 року були внесенні виправлення у вищевказане рішення суду та, зокрема, зазначено по-батькові відповідача « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 ».

Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що описки, допущені в у виконавчому листі, на підставі якого було відкрито виконавче провадження та винесено оскаржувану постанову не можуть бути підставою для визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця.

Питання про усунення недоліків в оскаржуваній постанові, зокрема зазначення правильних особових даних боржника, може бути вирішено у інший спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та ст.432 ЦПК України, зокрема шляхом звернення сторони виконавчого провадження до відділу державної виконавчої служби або до суду, який видав виконавчий документ з відповідною заявою.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко