Провадження № 22-ц/801/1925/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 рокуСправа № 127/11712/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 127/11712/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» про визнання правочину частково недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року, повний текст якого складено 23 липня 2019 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О.С.,

встановив:

У квітні ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» про визнання правочину частково недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13 жовтня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір №ВUN-0001692-Ф/14-КRD на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної карти, встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування.

Пунктом 9.2.1 договору передбачено, що за обслуговування картрахунку встановлюється щомісячна сплата комісії в сумі 95 грн.

На думку позивача, даний пункт договору суперечить вимогам законодавства, якими передбачено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування картрахунку без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту є незаконним. Такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності та призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків.

З підстав недодержання вимог ч.1-3, 5, 6 ст. 203, відповідно до ст. 215 ЦПК України ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», просив визнати недійсним п. 9.2.1 договору №ВUN-0001692-Ф/14-КRD, що був укладений 13 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та АБ «Укргазбанк» на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної карти, встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем правових підстав, визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання п. 9.2.1 недійсним, не надано доказів несправедливості умов відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», банком виконано умови договору і зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачеві, в свою чергу позивач був ознайомлений із умовами договору, тарифами банку, що засвідчив своїм підписом. Згідно з випискою за договором за період з 13 жовтня 2014 року до 04 лютого 2019 року позивач користувався карткою до червня 2016 року і останнє нарахування платежу за обслуговування картки також було 30 червня 2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам позовної заяви щодо недійсності п. 9.2.1 договору, яким встановлена сплата комісії за обслуговування картрахунку в розмірі 95 грн щомісячно.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача АТ «Укргазбанк» - Ліфанова Л.М. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що 13 жовтня 2014 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №ВUN-0001692-Ф/14-КRD на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної карти, встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування.

На підставі цього договору банк відкрив клієнту картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України, здійснив видачу клієнту платіжної карти (додаткових платіжних карток) для здійснення розрахунків за операціями з використанням платіжної картки (додаткових платіжних карток), що видані клієнту за кредитною схемою (п.2.1) та встановив на картковому рахунку клієнта ліміт дозволеного овердрафту в сумі 50 000 грн, в межах якого клієнт мав право здійснювати в порядку, передбаченому цим договором, видаткові операції зі свого карткового рахунку (далі - ліміт дозволеного овердрафту) (п.2.2.) зі сплатою 28 річних за користування дозволеним овердрафтом (п.2.3).

На суму простроченої заборгованості за дозволеним овердрафтом та суму заборгованості за овердрафтом (кредитом) нараховуються проценти в розмірі 48% річних (п. 2.4).

Ліміт дозволеного овердрафту встановлюється на строк з 13 жовтня 2014 року по 12 жовтня 2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення дозволеного овердрафту (достроково) відповідно до умов п.5.2.9 цього договору (п.2.5).

Відповідно до п. 3.8 договору за надання послуг (здійснення операцій) , що передбачені цим договором банк отримує плату за послуги в розмірі та строки, що передбачені тарифами банку на послуги відповідно до розділу 9 цього договору (далі - Тарифи).

У розділі 9 договору визначені тарифи та інші параметри обслуговування клієнтів за платіжними картками, зокрема, п.9.2.1 передбачено щомісячне договірне списання в сумі 95,00 грн комісії за обслуговування (розрахунково-касове обслуговування) картрахунку (зворот а.с. 6).

За змістом вказаного розділу до вартості обслуговування картрахунку відповідно до п. 9.2.1 входить: відкриття картрахунку з оформленням неперсоналізованої основної платіжної картки (п. 9.1.1.2); зарахування коштів на картрахунок (п. 9.2.4), здійснення операцій по картрахунку: безготівкова оплата споживачем товарів чи послуг за допомогою платіжної картки (п. 9.2.5.1), переказ коштів на користь юридичних осіб, з якими банком укладено договори на приймання платежів за допомогою терміналу самообслуговування УКРПЛАТ, (п. 9.2.5.3), надання щомісячної виписки по картрахунку особисто у приміщенні банку раз на місяць (п. 9.2.7.1 а); зміна умов розрахункового обслуговування: зміна щоденних карткових лімітів за заявою клієнта (п. 9.2.8.1), блокування або тимчасове призупинення дії платіжної картки (п. 9.2.9), плата за здійснення розслідування в МПС по платіжній картці, у разі, якщо претензія клієнта була підтверджена (п. 9.2.11), закриття картрахунку (п. 9.1.2).

Відповідно до додатку до договору №ВUN-0001692-Ф/14-КRD від 13 жовтня 2014 року банком визначена сукупна вартість споживчого кредиту та реальної процентної ставки, в тому числі розраховане щомісячне договірне списання комісії за розрахунково-касове обслуговування з 13 жовтня 2014 року по 25 вересня 2016 року, по 95 грн, в загальній сумі 2 185,00 грн. (а.с. 9).

Позивач ОСОБА_1 ознайомлений з таблицею визначення сукупної вартості кредиту.

Статями 626, 628 ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У статті 634 ЦК України договір приєднання визначений як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до п. 3.10 договору №ВUN-0001692-Ф/14-КRD від 13 жовтня 2014 року картковий рахунок клієнта закривається: 1) на підставі заяви клієнта; 2) у разі смерті клієнта (за заявою третьої особи, спадкоємця) ; 3) у разі розірвання цього договору; 4) на інших підставах, передбачених законодавством України або за цим договором. За наявності підстав для закриття карткового рахунка банк здійснює завершальні операції за картковим рахунком (з виконання платіжних документів платіжної системи, вимог на примусове списання (стягнення коштів). Після проведення завершальних операцій за картковим рахунком банк нараховує проценти за користування дозволеним овердрафтом та/або овердрафтом (кредитом ) в порядку, передбаченому цим договором. В день розірвання цього договору клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за дозволеним овердрафтом, овердрафтом (кредитом), нарахованими процентами за користування дозволеним овердрафтом, нарахованими процентами за користування овердрафтом (кредитом).

Суд першої інстанції не надав належну правову оцінку відповідності пункту 9.2.1 Тарифів вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» і Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема тому що, до переліку послуг з обслуговування карткового рахунку, за які встановлена плата 95 грн щомісячно шляхом договірного списання, включено операцію із закриття карткового рахунку.

Зазначена операція за змістом п. 3.10 договору є дією, яку вчиняє банк або споживач з метою припинення правовідносин, яка в свою чергу включає вчинення банком дій на власну користь: нарахування процентів за користування дозволеним овердрафтом та/або овердрафтом (кредитом ) в порядку, передбаченому цим договором.

В зв`язку з цим встановлення банком таких платежів, суперечить вимогам та пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168.

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що нарахування банком комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь,та дії які вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин, умова договору, якою встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за закриття картрахунку є незаконною та несправедливою, а тому відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України є недійсною.

З урахуванням того, що Тарифами окремо не визначена вартість кожної послуги, яка включена до пункту 9.2.1 договору, а тому неможливо встановити вартість платежу за закриття картрахунку, зазначений пункт в цілому підлягає визнанню недійсним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким задовольняє позовні вимоги, а позивач як споживач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі у розмірі 768,4 грн за подання позовної заяви та 1152,6 грн за подання апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним пункт 9.2.1 договору №BUN-0001692-Ф/14-KRD на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної картки АБ «Укргазбанк», встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» 13 жовтня 2014 року, яким передбачено сплату клієнтом комісії за обслуговування картрахунку у розмірі 95, 00 (дев`яносто п`ять) гривень щомісячно шляхом договірного списання.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в дохід держави 768,4 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) судового збору за подання позову та 1152,6 гривень (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 копійок) судового збору за подання апеляційного скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Позивач: ОСОБА_1 : зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», місцезнаходження - м.Київ, вулиця Єреванська, будинок 1, МФО 320478, .

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник