11.09.2019 227/1799/19
УХВАЛА

11 вересня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

за участі секретаря судового засідання Сухіної О.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Жолоб Я.С., Ковальчук Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача Ковальчук ОСОБА_3 про відвід головуючому судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське», третя особа: Первинна організація профспілки на шахті «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

На адресу суду через канцелярію 29 липня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_4 М ОСОБА_5 надійшла заява про відвід судді Хандуріна В.В. від розгляду цієї справи (а.с.110-113).

В підготовчому судовому засіданні 10.09.2019 року представник відповідача ОСОБА_6 подану ним заяву про відвід підтримав, посилаючись на наявність ознак упередженості та необ`єктивності судді. Мотивує свої доводи тим, що суддя прийняв позовну заяву, подану з порушенням вимог ст.175 ЦПК України, та відкрив провадження у справі за наявності цих недоліків, безпідставно розглянув і задовольнив клопотання позивача та його представника про витребування доказів. Також суд не мав права, на його думку, розглядати справу в порядку загального позовного провадження, і порушує строки розгляду справи, встановлені з дати відкриття провадження у справі. Крім того, перерви у судових засіданнях, які відбулись 02.07.2019р. і 25.07.2019р., здійснені не відповідно до вимог Закону. Не погоджується представник відповідача також із процесуальними діями, «здійсненими» і «не здійсненими» судом під час підготовчого провадження. Крім того, вважає, що суд незаконно допустив до участі на стороні позивача представника адвоката Косенка С.В., так як виданий ним ордер не відповідає Положенню «Про ордер на надання правової допомоги та порядку ведення реєстру ордерів», затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012р. №36, тобто ОСОБА_2 не є належним представником. Називає допуск такого адвоката перевищенням судом своїх повноважень та суворим порушенням норм права. До того ж, суд, не перевіривши наявність у представників відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . статусу адвоката, допустив їх до участі у справі в порядку загального позовного провадження з порушенням. На думку заявника, суд не керується вимогами ЦПК України, порушує загальні принципи судочинства щодо рівності учасників справи і надає перевагу позивачу у справі в частині надання йому додаткового часу для збирання додаткових доказів у справі, і тим самим порушує принцип неупередженості та об`єктивного розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні вважає заяву про відвід необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини, суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення цього Суду у справі «Газета "Україна-центр" проти України» від 15.10.2010, для забезпечення неупередженості суду у розумінні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя Хандурін В.В. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Разом із тим, Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути не тільки реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, а й суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

Враховуючи наполегливу форму написання та вираження безпосередньо в суді доводів щодо заявленого відводу, а також висловлення у заяві на адресу суду представником відповідача ОСОБА_6 погрози звернутись зі скаргами на дії суддів до Вищої Ради правосуддя в разі незадоволення судом його заяви про відвід, з метою виключення втручання у здійснення правосуддя, а також з метою зникнення в останнього суб`єктивного внутрішнього переконання у розгляді справи упередженим судом та запобігання будь-яких сумнівів у цьому, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про відвід судді.

Суд наголошує, що у даному випадку приймається до уваги право учасників процесу на справедливий суд, що закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А незадоволення заяви про відвід в даній справі може бути сприйняте учасниками справи як порушення права на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦПК України, у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись ст. 36-41, 259-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_6 про відвід судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Хандуріна В.В. - задовольнити.

Передати справу для розгляду іншому судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області, визначеному в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В.Хандурін