Справа № 366/2027/18 Головуючий в суді І інстанції Тетервак Н.А.
Провадження № 22ц-824/8543/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Зубленка Ю.О.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Головного управління національної поліції у Київській області, ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Прокуратура Київської області, Головне управління національної поліції у Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового розслідування, прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на її користь 1 005 210, 00 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовує позов тим, що 8 липня 2014 року їй було вручено повідомлення про підозру про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України і 18 листопада 2014 року прокуратурою Київської області було направлено до суду обвинувальний акт про її обвинувачення. 18 грудня 2014 року ухвалою Іванківського районного суду Київської області її було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею її на поруки трудового колективу, однак 12 листопада 2015 року ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано ухвали судів попередніх інстанцій та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Зазначає, що 30 грудня 2015 року ухвалою Іванківського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000058 від 04 березня 2014 року було повернуто прокурору Київської області, а 21 березня 2016 року прокуратурою Київської області було складено та направлено до суду новий обвинувальний акт відносно неї, та лише 13 січня 2017 року вироком Іванківського районного суду Київської області її було визнано невинною та виправдано.

Вказує, що з 28 липня 2014 року по 29 травня 2017 року, тобто 34 місяці, вона незаконно перебувала під слідством та судом, та вважає, що незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності їй було завдано моральну шкоду, пов`язану зі змінами у її житті, здоров`ї та службових стосунках, через що вона змушена звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 27 березня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з Державної Казначейської Служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури 122 859, 00 грн., у решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, представники ОСОБА_1 , Головного управління національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України та Прокуратури Київської області подали апеляційні скарги, в яких: представник Нікитюк Т.В. просив рішення, в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, а представники Головного управління національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України та Прокуратури Київської області просили його в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що місцевим судом неправильно обраховано розмір моральної шкоди, при цьому безпідставно відхилено методику розрахунку моральної шкоди, яку застосовано позивачкою, без наведення відповідних мотивів, тому вважає висновок суду про відмову у задоволенні інших позовних вимог необґрунтованим.

У свою чергу, обґрунтовуючи доводи апеляційних скарг, представники Головного управління національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України та Прокуратури Київської області посилаються на те, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів на порушення її прав в ході судового слідства, не зазначено жодних дій працівників правоохоронних органів, які були б незаконними відносно ОСОБА_1 , і не надано належних доказів на підтвердження того, що позивачка зазнала моральних втрат внаслідок будь-яких дій відповідачів, крім того факт незаконності досудового слідства не встановлений, оскільки на момент порушення кримінальної справи ознаки злочину в діях позивачки були і вона визнавала свою вину, тому вважають висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги ГУ національної поліції у Київській області, ДКС України, Прокуратури Київської області залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з глибини моральних втрат та страждань, які позивачка зазнала, перебуваючи 33 місяці під слідством і судом, при цьому розрахунок розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд визначив відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року, тому дійшов висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки 122 859, 00 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 березня 2014 року були внесені відомості до ЄРДР за №0000058 за підозрою у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

28 липня 2014 року прокурором відділу прокуратури Київської області Нікитюк Тамарі Володимирівні повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (а.с.19-24).

18 грудня 2014 року ухвалою Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею її на поруки трудового колективу (а.с.25-32).

03 лютого 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області вищезазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін (а.с.33-36).

12 листопада 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції (а.с.37-42).

30 грудня 2015 року ухвалою Іванківського районного суду Київської області обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000058 від 04.03.2014 року було повернуто прокурору Київської області (а.с.43-46).

13 січня 2017 року вироком Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було визнано невинними та виправдано (а.с.47-56).

29 травня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області вищезазначений вирок було залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.57-65).

29 травня 2018 року постановою Верховного Суду, вирок Іванківського районного суду від 13 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 травня 2017 року залишено без змін, а касаційні скарги прокурорів Пухи І.Ю. та Яковенко І.П. - без задоволення (а.с.66-73).

З консультативного висновку спеціаліста Обласного психіатрично-наркологічного медичного об`єднання № 123-ц вбачається, що внаслідок перебування під слідством та судом ОСОБА_1 зазнала тривалих негативних психоемоційних переживань, що призвело до негативного впливу на її психологічне здоров`я (а.с.14-18).

Відповідно до вимог ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.1, ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 1176 ЦК України фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Аналіз положень частини четвертої статті 1176 ЦК України дає підстави дійти висновку, що під самообмовою необхідно розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, дані з метою переконати органи попереднього слідства і суд у тому, що саме ним здійснено злочин, який він у дійсності не вчиняв.

Тобто, самообмова має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини й бути зафіксованою в матеріалах справи.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові № 61-7489св18 від 14 листопада 2018 року, при визначені розміру морального відшкодування на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» необхідно виходити з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду № 14-298цс18 від 20 вересня 2018 року, відшкодування моральної шкоди необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд належним чином дослідив матеріали справи та перевірив їх доказами і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення мінімально встановленого законом розміру моральної шкоди, однак, при цьому суд не врахував, що при визначені розміру морального відшкодування на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» необхідно виходити з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (4173, 00 грн.), виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили, тобто у даному випадку з 28 липня 2014 року по 29 травня 2017 року, тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди та стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки 141 882, 00 грн. моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання відповідачів як на підставу для відмови у задоволенні позову на ту обставину, що ОСОБА_1 під час досудового слідства і в суді визнавала свою вину та погоджувалася з судовими рішеннями стосовно неї і таким чином вона самообмовила себе, оскільки належних і допустимих доказів того , що вона як підозрювана, обвинувачена чи підсудна надавала завідомо неправдиві показання з метою переконати органи попереднього слідства і суд у тому, що саме нею здійснено злочин, який вона у дійсності не вчиняла та що такими діями вона перешкоджала з`ясуванню істини перешкоджала відповідачами не надано взагалі і такі відомості не зафіксовані в матеріалах справи.

Також, на думку колегії суддів, безпідставними є доводи представників ГУ НП у Київській області та Прокуратури Київської області щодо відсутності у справі доказів будь-яких незаконних дій представників органів слідства чи суду, оскільки відповідно до Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Інші доводи, наведені в апеляційних скаргах ГУ НП у Київській області, ДКС України та Прокуратури Київської області, фактично зводяться до переоцінки доказів, суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди апелянтів з висновками суду першої інстанції, тому не спростовують обґрунтованих висновків суду про наявність підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що лише доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково заслуговують на увагу з вищезазначених підстав, а тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 141 882 грн. 00 коп. моральної шкоди шляхом списання цих коштів Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а в іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 березня 2019 року в частині визначення розміру моральної шкоди змінити та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 141 882 (сто сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят дві) грн. 00 коп. моральної шкоди шляхом списання цих коштів Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: