ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 756/11989/15-ц

провадження № 61-28677 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Євген Сергійович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Сокуренка Євгена Сергійовича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 березня 2017 року в складі судді Яценко Н. О. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2017 року в складі колегії суддів Іванченка М. М., Рубан С. М., Желепи О. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 136,64 доларів США, що за офіційним курсом станом на 26 червня 2015 року становить 553 835,4 грн.

Позов обґрунтований тим, що 14 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № K2U4AU01770128, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит в сумі 5 443 доларів США терміном користування до 11 серпня 2011 року зі сплатою встановлених договором відсотків. Відповідач свої зобов`язання за даним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 26 червня 2015 року становить 26 136,64 доларів США та складається з 2 845,4 доларів США заборгованості за кредитом, 6 094,77 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, 514,5 доларів США заборгованості з комісії за користування кредитом, 16 681,97 доларів США пені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за заявою відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Суд виходив із того, що оскільки заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, достроково стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом звернення стягнення на заставлене майно, перебіг позовної давності про стягнення заборгованості за кредитним договором починається з дати набрання законної сили зазначеним рішенням суду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо пропуску банком позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника Сокуренка Є. С. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 серпня 2017 року відкрите касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник позивача посилається на помилковість висновків про сплив позовної давності, перебіг якої був перерваний ухваленням заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05 лютого 2013 року, яким був задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль ЗАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2U4AU01770128 від 14 серпня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Зазначає, що предмет застави реалізований 21 серпня 2013 року за 1 939,2 доларів США, однак цих коштів виявилось недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі.

Просив судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу

Заперечень на касаційну скаргу відповідач у встановлений судом строк не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 14 серпня 2006 року сторони уклали кредитний договір №K2U4AU01770128, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 5 443 долари США до 11 серпня 2011 року.

Відповідно до укладеного сторонами договору застави рухомого майна № K2U4AK00350129 від 14 серпня 2006 року виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечено заставою транспортного засобу ЗАЗ, модель 110307, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №K2U4AU01770128 від 14 серпня 2016 року в сумі 6 486,74 доларів США, з яких 3 780,2 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 336,74 доларів США - заборгованість по процентах, 308,7 доларів США - заборгованість по комісії, 692,16 доларів США пені, 63,05 штрафу (фіксована частина), 305,89 доларів США штрафу (процентна складова), звернуто стягнення на автомобіль ЗАЗ, модель 110307, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , із наданням позивачеві права продати зазначений автомобіль із усіма необхідними правами продавця.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Таких висновків дійшов Верховний Суд при розгляді Великою Палатою справи № 310/11534/13-ц від 04 липня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

В даній справі позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 26 червня 2015 року, при цьому в обґрунтування позовних вимог на обставини недостатності суми, вирученої від продажу на підставі рішення суду предмета застави, для задоволення вимог заставодержателя не посилався. За таких обставин доводи касаційної скарги з посиланням на обставини, що не були предметом розгляду суду першої інстанції, не заслуговують на увагу.

Вирішення в 2010 році в судовому порядку питання звернення стягнення на предмет застави на погашення всієї суми кредитної заборгованості відповідача, в тому числі і по тілу кредиту, унеможливлює повторне стягнення цієї суми. У зв`язку з наведеним підстав для задоволення позову банку про стягнення з ОСОБА_1 2 845,4 доларів США заборгованості за кредитом немає.

Звернувшись у 2010 році з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення всієї заборгованості за кредитним договором №K2U4AU01770128 від 14 серпня 2006 року, позивач змінив умови та строк дії кредитного договору, після чого втратив право нараховувати і передбачені договором проценти за користування кредитом та неустойку.

Відповідно до положень статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відмова в задоволенні позову в зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 372/1036/15-ц.

За таких обставин наявні передбачені законом підстави для відмови у задоволенні позовних вимог банку за безпідставністю.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності, суди на зазначене уваги не звернули, у зв`язку з чим оскаржені судові рішення підлягають зміні в частині викладення мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Сокуренка Євгена Сергійовича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2017 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Антоненко

Судді І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук