Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

місто Київ

справа № 686/3582/16-ц

провадження № 61-40398св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2017 року у складі судді Стефанишиної С. Л. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 04 червня 2018 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Грох Л. М., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який був зареєстрований у м. Хмельницькому. У сторін є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої записаний відповідач. Сімейне життя зі ОСОБА_2 не склалося та на момент подання позову сторони проживають окремо. Дочка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати дочку до її повноліття. Проте, відповідач ухиляється від виконання такого обов`язку, відповідну матеріальну допомогу їй не надає. На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач позов не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства.

У позові ОСОБА_2 зазначив, що між ним та ОСОБА_1 укладений шлюб, який зареєстрований 07 травня 2008 року. До цього він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , шлюб з якою був розірваний 06 березня 2008 року. З ОСОБА_1 він став спільно проживати лише з кінця березня 2008 року. На час одруження ОСОБА_1 мала малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що він не є біологічним батьком цієї дитини, а про реєстрацію його як батька дитини він дізнався лише отримавши позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

На підставі викладеного просив суд виключити із актового запису від 20 вересня 2008 року № 17 у Книзі реєстрації народжень про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, відомості про батька дитини - ОСОБА_2 .

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2016 року і до повноліття дитини. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Суд першої інстанції керувався тим, що у момент реєстрації батьком дитини ОСОБА_2 знав, що він не є її біологічним батьком, а тому не має права оспорювати своє батьківство стосовно дитини. У зв`язку з необхідністю перевірки доводів відповідача щодо недостовірності його підпису у заяві про визнання батьківства, з метою сприяння учасникам процесу в реалізації їх прав судом задоволено клопотання ОСОБА_2 про проведення у справі відповідної судової почеркознавчої експертизи. Листом від 31 серпня 2017 року Хмельницьким відділенням Київського НДІСЕ повідомлено суд про неможливість виконання ухвали суду та проведення експертного дослідження у зв`язку з відсутністю вільних зразків почерку ОСОБА_2 та нездійсненням оплати вартості проведення експертизи. У зв`язку з цим ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року зобов`язано ОСОБА_2 надати суду вільні зразки підпису, зроблені ним у період до 20 вересня 2008 року. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 ухилявся від подання експертам необхідних документів, без яких провести експертизу неможливо, а також зважаючи на те, що висновки почеркознавчої експертизи стосовно достовірності підпису відповідача у поданій ним заяві про визнання батьківства, мають суттєве значення для підтвердження доводів його зустрічного позову, суд відмовив у визнанні того факту, що підпис у заяві від 20 вересня 2008 року про визнання батьківства стосовно неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зроблений не ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що підпис у заяві про визнання батьківства та в актовому записі про народження ОСОБА_3 у графі 17 «Підстава запису відомостей про батька» виконано не ним особисто.

Оскільки малолітня дитина ОСОБА_3 знаходиться на утриманні позивача ОСОБА_1 , а відповідач за станом здоров`я і матеріального стану має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2017 року в частині стягнення аліментів змінено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 лютого 2016 року і до повноліття дитини. В іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, врахував матеріальний стан та стан здоров`я відповідача, наявність на його утриманні неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійшов висновку про можливість визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 лютого 2016 року і до повноліття дитини.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині відмови у зустрічному позові, суд апеляційної інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що підпис у заяві про визнання батьківства та в актовому записі про народження ОСОБА_3 у графі 17 «Підстава запису відомостей про батька» виконано не ним особисто.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_2 у липні 2018 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким первісний позов залишити без задоволення, зустрічний позов задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалася порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що суди зробили необґрунтований висновок про ухилення відповідача від проведення почеркознавчої експертизи, а тому і висновку про встановлення факту підписання ним заяви про визнання батьківства є передчасним. Окрім цього, зазначив про безпідставність відмови у повторному вирішенні питання про проведення експертизи. На переконання заявника, реєстрація його батьком дитини мала відбуватися за правилами статті 122 СК України, а не статті 126 СК України, оскільки реєстрація дитини відбувалась у період, коли сторони вже перебували у шлюбі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 29 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07 травня 2008 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , тобто до реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В актовому записі про народження ОСОБА_3 , складеному відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 20 вересня 2008 року № 17, батьками дитини записані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (графа «батько»), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( графа «матір»).

Підставою запису відомостей про батька є спільна заява батьків від 20 вересня 2008 року № 176-06/03-28, яка була подана та підписана ними, в тому числі і ОСОБА_2 особисто.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

За правилом статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно із статтею 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

З урахуванням наведених положень закону Верховний Суд не погоджується з доводами касаційної скарги про те, що дитина мала бути зареєстрованою за правилами статті 122 СК України, оскільки у цій статті встановлюються правила визначення походження дитини, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, однак сторони визнали, що ОСОБА_3 не зачата та не народжена у шлюбі сторін цієї справи.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

За правилом частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до пункту 23 глави 1 розділу III Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, якщо заява про реєстрацію народження надійшла після закінчення року з дня народження дитини і до досягнення нею 16 років, то реєстрація народження провадиться відділом реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання дитини на загальних підставах (за заявою будь-кого з осіб, визначених статтею 144 Сімейного кодексу України, але після перевірки наявності реєстрації народження за місцем народження дитини, за місцем проживання батьків дитини на момент її народження або за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян), в книзі реєстрації поновлених актових записів про народження як первинна, але з зазначенням після порядкового номера «Реєстрація з пропуском строку». У цих випадках одночасно подаються один із документів, що посвідчує факт народження, визначених в пункті 2 глави 1 розділу III цих Правил, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу форми N 103-1/о а також довідка з місця проживання дитини. За відсутності такої довідки дані про місце проживання дитини можуть бути підтверджені паспортом або паспортним документом одного з батьків. Водночас подаються документи, що підтверджують походження дитини.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди першої та апеляційної інстанцій керувались тим, що відповідач ухилився від проведення судової почеркознавчої експертизи, а тому визнали встановленим факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, не на користь відповідача.

Верховний Суд не погоджується із зазначеним висновком судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Згідно з приписами статті 59 ЦПК України 2004 року суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України 2004 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (частина перша статті 146 ЦПК України 2004 року).

За правилами частини першої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи правомірність постановлених у справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд керується тим, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди були зобов`язані власні процесуальні дії належним чином мотивувати, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Доведення обставини, чи підписував ОСОБА_2 заяву про визнання батьківства та вчинив власноручний підпис у актовому записі про народження від 20 вересня 2008 року, у яких визнав себе батьком малолітньої ОСОБА_3 , має істотне значення для вирішення справи.

Відповідно до пункту 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі - Інструкція), у випадку невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

30 червня 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області отримано клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи (вільні зразки підпису за часом виконання найбільш наближеного до об`єкта дослідження) та рахунок на оплату вартості експертизи.

Відомості про направлення та отримання зазначеного клопотання та рахунку на оплату проведення експертизи відповідачем у матеріалах справи відсутні.

04 вересня 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області отримано повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи у зв`язку із несплатою рахунку за проведення експертизи.

11 жовтня 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області постановлено ухвалу, якою зобов`язано ОСОБА_2 надати суду вільні зразки підпису, зроблені ним в період до 20 вересня 2008 року.

12 грудня 2017 року відповідачем на виконання клопотання експерта та ухвали суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи експериментальних зразків підписів та копії документів із вільними зразками підписів. Одночасно у клопотанні заявлено про відкладення розгляду справи, про вирішення питання про призначення експертизи та про направлення рахунку на оплату експертизи на адресу представника відповідача, оскільки відповідач перебуває у відрядженні за межами міста Києва та України.

Верховний Суд врахував, що з точки зору дотримання відповідачем критерію добросовісності використання процесуальних прав суди дійшли передчасного і безпідставного висновку про ухилення відповідача від проведення судової експертизи, про що свідчить, зокрема, та обставина, що судом не направлено своєчасно клопотання експерта та рахунок на оплату проведення експертизи відповідачу, у зв`язку із чим ОСОБА_2 був позбавлений процесуальної можливості виконати відповідне клопотання вчасно.

Подальше зобов`язання судом відповідача надати суду вільні зразки підпису, зроблені ним в період до 20 вересня 2008 року, та самостійна оцінка наданих відповідачем зразків підписів як таких, що не відповідають вимогам експерта, виходять за межі поданого клопотання експерта та не свідчить про ухилення відповідача від проведення експертизи. Окрім наведеного, на момент постановлення цієї ухвали матеріали справи вже було повернуто експертом до суду без проведення експертизи.

Судами першої та апеляційної інстанцій не враховано вимог відповідних положень процесуального закону, не надано належної оцінки доводам заявника, що підпис у заяві про визнання батьківства та у актовому записі про народження дитини від 20 вересня 2008 року виконаний не ОСОБА_2

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права під час вирішення спору, Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема, судами першої та апеляційної інстанцій не розглянуто клопотання про витребування оригіналів доказів та необґрунтовано відхилене повторне клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, що за правилом пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є те, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати відповідну правову оцінку цим доказам і встановленим на їх основі дійсним обставинам справи та вирішити спір з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 04 червня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко