Справа № 715/1544/14-ц
Провадження № 6/715/51/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Оршевська С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Глибока заяву Олер ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа №715/1544/14-ц виданим 15.09.2014 року, таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» місцезнаходження вул. Січових Стрільців, 15 м. Київ 04053 ліквідація якого здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України № 356 від 04.06.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «НАДРА» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» Білої Ірини Володимирівни, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Голосіївським РУ ГУ МВС України в місті Києві 16.12.2003, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка діє на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних», рішення виконавчої дирекції ФГФВО № 3383 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» від 17.12.2018, рішення Комітету Фонду з питань консолідації та продажу активів «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «НАДРА» № 409 від 17.04.2019 з однієї сторони, та гр. України ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на підставі довіреності від 07.06.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Моісеєнко Н.І. за реєстровим № 637 з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги.

За цим договором, за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав, оформлених протоколом № UA-EA-2019-04-24-000164-b від 14.06.2019 року складеного TOB «Е-Тендер», між Первісним кредитор (ПАТ «КБ`Надра») передає у власність Новому кредитору (Олер K.M.), а Новий кредитор приймає у власність права вимоги до позичальника ( ОСОБА_3 ) за кредитним договором № ZZZ757502 від 04.02.2008 року з Додатковими угодами / договорами (за наявності) зазначеними у Додатку 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників позичальника, спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки позичальника або які зобов`язані виконати обов`язки позичальника, за кредитним договором.

Станом на 10.07.2019 року загальна сума заборгованості за КД № ZZZ757502 від 04.02.2008 року складає 35062,21 доларів США, еквівалент - 897706,90 грн.

Глибоцьким районним судом Чернівецької області було задоволено позови про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZZZ757502 від 04.02.2008 року в сумі 9914,37 (дев`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) доларів США, 37 центів та 20606,56 (двадцять тисяч шістсот шість) гривень, 56 копійок, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також про стягнення судового збору в розмірі 1376 (одна тисяча триста сімдесят шість) гривень,31 копійку. На підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області видано виконавчий лист № 715/1544/14-ц від 15,09.2014 року та відкрито виконавче №46264319.

Просить суд, замінити первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника громадянина України Олер ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №46264319 від 29 січня 2015 року, щодо примусового виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області. Визнати виконавчий лист №715/1544/14-ц виданий 15.09.2014 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області таким, що не підлягає виконанню.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін.

Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали заяви про заміну сторони виконавчого провадження суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 про заміну сторони виконавчого провадження не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Відповідно до п.1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно п. 1,2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом

злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Як встановлено судом, умовами вказаного вище договору цесіонарію надано право вимагати від боржника належного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною п`ятою статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у зобов`язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому ЦПК Україн.и

Підсумовуючи наведене, заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Однак, укладаючи правочин, позивач та відповідач, не замінюючи кредитора у зобов`язанні, замінили стягувача на стадії виконання судового рішення. Утім, уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

Також суд враховує, що одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Наведене свідчить про те, що укладений договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи.

Окрім того, заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Оскільки сторони уклали договір факторингу з фізичною особою, відступили право вимоги фізичній особі щодо стягнення коштів у іноземній валюті, сторони не замінюючи кредитора в зобов`язанні, замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, тоді як уступку права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правового договору чинним законодавством не передбачено, тому суд дійшов висновку відмовити у задоволенні заяви у частині заміни сторони виконавчого провадження.

Вирішуючи вимоги заяви щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з того, що підстави для цього зазначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, де передбачено, що виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню у разі: його видано помилково, обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником іншою особою або з інших причин.

Оскільки як встановлено судом у даній справі відсутнє добровільне виконання боржниками своїх обов`язків. Рішення суду виконується в примусовому порядку, тому відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, ст. 55, 432, 442 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» та керуючись ст.ст. 259-260 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа №715/1544/14-ц виданим 15.09.2014 року, таким, що не підлягає виконанню відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ: