ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/2840/18
Провадження № 22-ц/4820/1359/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Москалюк С.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №682/2840/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року (суддя Маршал І.М., повне судове рішення складено 17 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що на підставі наказу від 11 липня 2018 року №Э.НМ-УВ-2018-6967156-п вона звільнена з посади старшого касира-операціоніста у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Витяг із вказаного наказу нею отримано засобами поштового зв`язку 07 вересня 2018 року. Звільнення вважає незаконним, оскільки не було виконано рішення суду про поновлення її на роботі У трудовій книжці останнім є запис №27 про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за ст. 40 п. 1 КЗпП України 07.02.2017 року. Відповідач не запропонував їй вакансії у місті її проживання.

Тому, позивачка просила скасувати наказ про звільнення №Э.НМ-УВ-2018-6967156-п від 11 липня 2018 року та поновити її на роботі на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення, упереджене до неї ставлення, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд не дослідив обставини проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004665, внесеному до ЄРДР 16 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Суд вважав встановленим факт внесення до штатного розпису посади старший касир-операціоніст з 08 лютого 2017 року, але таке твердження є лише припущенням суду. Крім того, судом не проаналізовано посадову інструкцію 2007 року, яка б мала змінитися у випадку змін в організації виробництва. Відповідач не надав доказів того, що їй була запропонована інша робота у банку в тій же місцевості. Судом порушено строки розгляду справи.

У засіданні апеляційного суду Бачинська ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала. Представник відповідача визнала її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу від 07 червня 2018 року №Є.28.0.0.0/1-6858259 була поновлена на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» з 08 лютого 2017 року. Цим самим наказом введено до штатного розпису цього відділення посаду «старший касир-операціоніст» з 08 лютого 2017 року та встановлено старшому касиру-операціоністу ОСОБА_1 простій з дати затвердження наказу на строк не менше двох місяців з виплатою заробітної плати у розмірі 2/3 тарифного окладу, без необхідності присутності на роботі.

Наказом від 07 червня 2018 року №Є.28.0.0.0/1-6861434 виключено з штатного розпису Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» посаду «старший касир-операціоніст» з 08 серпня 2018 року, доручено ознайомити Бачинську Т.П. з наказом про внесення змін до штатного розпису під підпис та письмово повідомити про майбутнє вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Копії зазначених наказів відповідач направив позивачці засобами поштового зв`язку, їх отримання позивачка не заперечує та це підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 18 червня 2018 року та 23 червня 2018 року.

ОСОБА_1 не надала роботодавцеві трудову книжку для внесення запису про поновлення її на роботі.

22 червня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» запропонувало позивачці наявні вакантні посади, від яких вона відмовилася, про що складений акт про відмову від переведення, від підписання якого вона відмовилася.

11 липня 2018 року наказом №Є.НМ- НОМЕР_1 -2018-6967156-п ОСОБА_1 звільнена із займаної посади старшого касира-операціоніста на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників з 23 серпня 2018 року.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в задоволенні позову суд першої інстанції мотивував безпідставністю позовних вимог, оскільки звільнення позивачки проведене із дотриманням законодавства про працю.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

В силу ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника (роботодавця) з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Право визначати штат і чисельність працівників, доцільність його розширення чи скорочення відноситься до компетенції власника (роботодавця).

Із наявної у матеріалах справи копії наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07 червня 2018 року №Є.28.0.0.0/1-6861434 «Про внесення змін до штатного розпису Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» слідує, що роботодавець визначив відсутність виробничої необхідності у посаді «старший касир-операціоніст», яку обіймає один працівник ОСОБА_1 та виключив її зі штатного розпису.

Відомості про наявність інших вакантних посад у Славутському відділенні станом на день звільнення ОСОБА_1 23 серпня 2018 року у матеріалах справи відсутні.

З огляду на те, що посада «старший касир-операціоніст», яку займала позивачка, була єдиною в Славутському відділенні Хмельницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість роботодавцем визначення рівня кваліфікації і продуктивності працівника за відповідною посадою у порівнянні з іншим працівником на відповідній посаді для встановлення переважного права на залишення на роботі у зв`язку із скороченням штату працівників.

Установивши, що у відповідача дійсно мало місце скорочення штату

працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивачка належним чином була попереджена про наступне звільнення, їй запропоновано всі вакантні посади на момент звільнення, від яких вона відмовилася, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Наказ від 11 липня 2018 року №Є.НМ-УВ-2018-6967156 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам закону. Звільнення з роботи було правомірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не була поновлена на роботі, оскільки не приступала до виконання посадових обов`язків є безпідставними і взаємовиключними з перебуванням ОСОБА_1 у трудових відносинах з роботодавцем і подальшим її звільненням, а тому до уваги не беруться.

Видання наказу про звільнення працівника у зв`язку із скороченням

штату у дату, яка не є датою звільнення за умови попередження роботодавцем працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, не суперечить вимогам ст. 40 і ст. 49-2 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи та це підтверджує позивачка, зокрема у запереченні на відзив на апеляційну скаргу, копію наказу від 07 червня 2018 року №Є.28.0.0.0/1-6861434 вона отримала 23 червня 2018 року.

Датою звільнення позивачки є 23 серпня 2018 року, отже роботодавцем дотримано встановлений законом строк попередження про наступне вивільнення.

Тому, доводи апеляційної скарги у цій частині як підстава для скасування рішення суду, не можуть бути взяті до уваги.

Аргументи ОСОБА_1 з посиланням на неправомірність встановлення роботодавцем простою не спростовують наявність підстав для звільнення її з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, не впливають на правомірність видання наказу про звільнення, а тому апеляційний суд їх відхиляє.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що роботодавець не запропонував їй наявні вакансії на тому ж підприємстві, спростовуються матеріалами справи та поясненнями позивачки і в апеляційному суді, згідно з якими вона підтверджує, що відмовилася від інших вакантних посад, оскільки вони були наявні поза межами місця її проживання.

Аргументи позивачки в апеляційній скарзі та запереченнях на відзив на апеляційну скаргу про порушення норм процесуального права, зокрема упередженого ставлення суду є безпідставними, оскільки не підтверджені доказами.

З матеріалів справи вбачається, що судові засідання призначалися регулярно, а відкладення були викликані неявкою в судове засідання представника відповідача, зупиненням провадження у зв`язку із заявленим ним судді відводом, забезпеченням участі представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Посилання на зволікання суду з розглядом справи, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, зокрема безпідставні відкладення судових засідань, які б свідчили про зацікавленість суду та вплинули на прийняте рішення у справі, є надуманими, а тому до уваги апеляційним судом не беруться.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Викладені у відзиві відповідача на апеляційну скаргу твердження про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач/підпис/О.І. Талалай

Суддя/підпис/А.П. Корніюк

Суддя /підпис/І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай