Дата документу 10.09.2019 Справа № 554/4712/15-ц
Провадження № 4с/554/8/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі: головуючого судді: Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Сороки Ю.Г., за участю скаржника ОСОБА_1 , представника скаржника адвоката Снісаренко Г.О., представника стягувача адвоката Мирко Р.О., розглянувши у судовому засіданні в м. Полтаві справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішення про арешт коштів боржника,-

встановив:

03 жовтня 2018 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця. В обґрунтування скарги вказував, що всупереч нормам чинного законодавства державним виконавцем накладено арешт на його рахунки в тому числі і на два рахунки призначені для виплат пенсій та соціальних допомог, вказані дії вважав незаконними та у зв`язку з чим просив поновити строк на звернення до суду зі скаргою про визання неправомірних дій та рішення про арешт коштів бордника, визнати неправомірними дії посадових осіб Шевченкіського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в частині арешту коштів боржника на р/р НОМЕР_1 та р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Ощадбанк», визнати неправомірним рішення постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Веретелецької Л.А. від 27.08.2018 про арешт коштів боржника на р/р НОМЕР_1 та р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Ощадбанк», постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Вертелецької л.А. від 27.08.2018 про арешт коштів боржника на р/р НОМЕР_1 та р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Ощадбанк» - скасувати та скасувати арешт грошових коштів, що містяться на р/р НОМЕР_1 та р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Ощадбанк».

У судовому засіданні скаржник та його представник скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав викладеній у ній.

Представник стягувача в судовому засідання проти задоволення скарги заперечував, подані раніше письмові заперечення підтримав.

Заслухавши скаржника, представника скаржника та представника стягувача, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали скарги, оцінивши їх у сукупності, з точки зору об`єктивності, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Обов`язковість рішень суду полягає у тому, що вони не можуть бути скасовані або змінені будь-якими адміністративними або державними органами, громадськими організаціями тощо та їх посадовими чи службовими особами; ці органи та особи не можуть винести іншого рішення у цій судовій справі; ці органи та особи не можуть приймати актів, що суперечать рішенню суду, виходячи із припущення про його неправильність; жоден орган, крім суду вищої інстанції, не може скасувати рішення суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи із змісту ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких основних засад як верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість, об`єктивність, гласність та відкритість, розумність строків виконавчого провадження, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно ч. 1 до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 6, 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно зі ч.1ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» ЄСПЛ зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Судом встановлено, що у травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість за тілом кредиту у розмірі 29 077,13 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованість за пенею в сумі 70 183,41 грн. та судові витрати.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ПАТ «Марфін банк», в якому просив визнати укладений між ним та банком кредитний договір недійсним, а також визнати недійсними договори поруки та іпотеки, як похідні від основного договору.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Потавської області від 06 березня 2018 року та постановою Верховного суду від 14 березня 2019 позов ПАТ «Марфін банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін банк» заборгованість за кредитним договором від 14 травня 2008 року, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 29 077,13 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованість за пенею в сумі 67 073,60 грн, а також судового збору у розмірі 3654 грн. по 1827 гривень з кожного.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Вертелецькою Л.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по вищевказаному рішенню суду № 554/4712/15-ц.

27.08.2018 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Вертелецькою Л.А. винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках р/р НОМЕР_1 та р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Ощадбанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім інших коштів, що містяться на рахунках арешту та /або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

За змістом статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, судом встановлено, що державний виконавець при винесенні постанови про арешт коштів боржника діяв у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», а тому скарга в частині визнання дій протиправними задоволенню не підлягає.

Згідно із ч.5ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на те, що на рахунки скаржника, з яких він просить зняти арешт, зараховується пенсія та соціальні виплати, суд вважає вимоги заявника обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню щодо зняття арешту із рахунків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.19,124 Конституції України, ст. ст. 1, 18, 48, 56, 59, 68, 70 Закону України Про виконавче провадження», ст. ст.18,447-451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішення про арешт коштів боржника задовольнити частково.

Постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Вертелецької Л.А. від 27.08.2018 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 на р/р НОМЕР_1 та р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Ощадбанк» - скасувати.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали проголошено 16.09.2019 року.

Суддя В.М.Бугрій