ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1162/19 Справа № 181/399/18 Суддя у 1-й інстанції - Гончаренко О.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - на стороні позивача орган опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, на стороні відповідача орган опіки та піклування Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи його тим, що з 15 серпня 2011 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначав, що сумісне життя з ОСОБА_3 не склалося та рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року шлюб розірвано.

Вказував, що він має змогу та бажання забезпечити стабільні та гармонійні умови для розвитку сина та ним створені всі належні та відповідні умови для того, щоб син мешкав саме з ним.

Посилаючись на те, що для сина буде краще проживати разом з ним, просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Першотравенська Дніпропетровської області, разом з батьком по АДРЕСА_1.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року позовні вимоги задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольнив позов без належного з'ясування обставин у даній справі, необґрунтовано взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, наданий позивачем, та проігнорував висновок наданий нею.

24 вересня 2018 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наполягаючи на тому, що рішення суду першої інстанції ухвалене саме в інтересах сина.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2011 року по 07 серпня 2017 року.

Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області 07 серпня 2017 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно висновку органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №53-375/0/312-18 від 25 квітня 2018 року, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_1.

Згідно висновку органу опіки та піклування Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №1285 від 13 червня 2018 року, ОСОБА_2 має постійний дохід і можливість забезпечувати сина, ОСОБА_3 добре відноситься до дитини, проживає за місцем реєстрації зі співмешканцем ОСОБА_6, який повністю забезпечує їх нову сім'ю, для дитини мається окрема кімната, облаштоване місце для навчання, її мати займається вихованням. Малолітній ОСОБА_4 потребує періодичного лікування, його мати постійно з ним відвідують лікаря логопеда, що заважає їй мати постійну роботу. Стосунки між ОСОБА_3 та її сином доброзичливі, перша має позитивні характеризуючи дані, тому вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір'ю по АДРЕСА_2.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням інтересів дитини та зважаючи на встановлені в ході судового розгляду справи факти сину необхідно проживати саме разом з батьком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18,27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене саме з врахуванням як найкращих інтересів дитини.

Так саме позивач ОСОБА_2 має бажання та можливість у повній мірі організувати гармонійне, комфортне, стабільне життя для виховання та розвитку свого сина.

Профспілковою та виробничою характеристиками шахти «Ювілейна» підтверджується, що ОСОБА_2 з 17 квітня 2010 року працює на ш/у «Першотравневе» в ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» на дільниці ПР-2. З 15 липня 2014 року є головою ПРУП дільничного комітету дільниці ПР-2 шахти «Ювілейна». За час роботи проявив себе, як фахівець, що володіє методикою з безпечного використання праці, виконанням робіт, завдання виконує якісно у встановлені строки. За складом характеру спокійний. Серед колективу користується авторитетом, багато зусиль докладає на виконання профспілкових завдань, веде наполегливу роботи із захисту прав та інтересів працівників.

Довідкою про доходи ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» №1980 від 14 березня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_2 з 16 квітня 2010 року по теперішній час працює у ВСП ШУ «Першотравневе» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у якості машиніста гірничих виїмкових машин. Загальна сума доходу за період з вересня 2017 року по лютий 2018 рік за винятком утримань становить 91.883 грн.

Згідно довідки-характеристики №25 від 14 березня 2018 року, виданої Преображенським старостинським округом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований та проживає в селі Преображенка. Зарекомендував себе з позитивного боку, громадський порядок не порушує, спиртними напоями не зловживає, скарг на його поведінку від сусідів та жителів села не надходило, працює в м.Першотравенськ шахта «Ювілейна». Товариський, вміє спілкуватися з людьми, у його сім'ї виховується малолітній син ОСОБА_4

Довідкою Преображенського старостинського округу Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №178 від 19 березня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 разом з матір'ю ОСОБА_9, 1955 року народження, та сином ОСОБА_4, 2012 року народження; ОСОБА_3, 1994 року народження, фактично не проживає.

Згідно акту обстеження житлових умов проживання ОСОБА_4, складеного комісією 14 березня 2018 року, встановлено, що останній разом з батьками зареєстрований по АДРЕСА_1 у будинку ОСОБА_9 Умови проживання задовільні, є всі необхідні меблі, постільна білизна, одяг, взуття, іграшки. У будинку завжди чисто, тепло, продуктами харчування забезпечені. У зв'язку з тим, що молода сім'я фактично проживає в місті Першотравенську, ОСОБА_4 перебуває у бабусі ОСОБА_9, інколи з батьками чи з батьком, або залишається один. Хлопчик доглянутий, але оскільки батьки проживають в місті, то відомостями про участь їх у вихованні та розвитку дитини не володіють.

Довідками КЗ «Межівської центральної районної лікарні» від 27 березня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_2 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Актом проведення перевірки факту проживання та обстеження матеріально-побутових умов від 26 лютого 2018 року, складеним за участі свідків, депутатом Миколаївської сільської ради ОСОБА_8, підтверджується, що ОСОБА_3 фактично мешкає по АДРЕСА_3. За цією ж адресою зареєстровані та мешкають ОСОБА_10, 1975 року народження, ОСОБА_11, 1997 року народження, та малолітній ОСОБА_12, 2015 року народження. Двокімнатна квартира має автономне обпалення, гарячу та холодну воду, санвузол, є відповідність санітарно-гігієнічним вимогам, в кімнатах є меблі, облаштований дитячий куточок.

Актом проведення перевірки факту проживання, складеного депутатом Миколаївської сільської ради 05 червня 2018 року, підтверджується, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з дитиною у двокімнатній квартирі по АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_6 (чоловіку відповідачки).

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони по справі під час судового засідання в суді апеляційної інстанції пояснили, що після ухвалення рішення (20 червня 2018 року) син почав проживати з батьком.

Про наявність того, що дитина прижилась у своєму новому середовищі, можуть свідчити наступні факти: що відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, відвідує різноманітні гуртки, за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв'язки, зміна мови спілкування та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.

Зазначені факти необхідно оцінювати в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків, думки дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня зрілості, тощо.

Позивачем до відзиву були надані докази стосовно того, що син проживає разом з ним, відвідує дитячий садок та пройшов повний медичний огляд (а.с.164-168)

Натомість апелянт ОСОБА_3 лише 17 липня 2018 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та саме після реєстрації шлюбу почала налагоджувати побут саме з врахуванням інтересів дитини.

Колегія суддів приймає до уваги як висновок, наданий позивачем, стосовно доцільності проживання сина з ним, так і висновок, наданий відповідачем, стосовно доцільності проживання сина саме з нею.

Втім зважаючи на те, що син досить тривалий час проживає разом з батьком, та враховуючи те, що у нього вже налагоджений контакт саме з батьком, який створив для нього комфорті та гармонійні умови, колегія суддів позбавлена можливості задовольнити апеляційну скаргу, а її доводи відхиляє.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України»,(CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Аргументи та доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Апеляційний суд зауважує, що бере до уваги інтереси дитини, а не інтереси матері чи батька.

Та, з врахуванням доводів апеляційної скарги, звертає увагу на те, що визначення місця проживання дитини з матір'ю не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, беручи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.