Номер провадження: 22-ц/813/5958/19
Номер справи місцевого суду: 501/1479/18
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання факту незаконного переведення/переміщення на іншу посаду, стягнення моральної шкоди,

встановив:

05 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «МТП «Чорноморськ», в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просив:

- визнати факт незаконного переведення/переміщення ДП «МТП «Чорноморськ» ОСОБА_1 на іншу посаду, з порушенням ст.32 КЗпП України;

- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судовій збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7252,40 грн., згідно попереднього розрахунку витрат, що додається до позову (а.с.2-9, 92-93, 149-156).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач з посиланням на норми трудового законодавства зазначив, що з 1999 року працював в ДП «МТП «Чорноморськ». В 2015 році він отримав захворювання, яке значно відобразилось на стані його здоров`я, внаслідок чого йому була встановлена інвалідність. За станом здоров`я його було переведено на легшу роботу відповідно до ст.170 КЗпП України. В подальшому позивач пройшов медичний огляд, та згідно медичної довідки захворювань, які б перешкоджали професійній діяльності, не виявлено. У зв`язку з цим позивач неодноразово звертався до адміністрації порту з заявами про переведення на раніше займану посаду, оскільки він займав посаду, яка не відповідала його професійній підготовці та рівню кваліфікації з низьким рівнем заробітної плати, але отримав відмову. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, такими, що завдали йому моральної шкоди, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав відзив на позов (а.с.72-77, 106-110, 162-167), в якому, мотивував свої заперечення тим, що всі переведення позивача на підприємстві були здійснені за заявою позивача відповідно до чинного законодавства України, а тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «МТП «Чорноморськ» про визнання факту незаконного переведення/переміщення на іншу посаду, стягнення моральної шкоди - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2019 року та постановлення нового, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, 19.06.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження з направленням сторонам копії вказаної ухвали суду, копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали.

16.07.2019 року від ДП «МТП «Чорноморськ» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де вони зазначили, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2019 року правильно встановлено обставини справи та рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги і доводи апеляційної скарги вважають безпідставними та не обґрунтованими. Крім того, оскаржуване рішення повністю відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України та постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 16.09.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 16.09.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що всі переведення позивача на підприємстві здійсненні за заявою ОСОБА_1 відповідно до чинного трудового законодавства України, зокрема ч.1 ст.32 КЗпП України, тобто за згодою працівника, що підтверджується його заявами, а тому підстав для задоволення позову про визнання факту незаконного переведення/переміщення на іншу посаду немає.

Разом з тим, оскільки фактів порушення прав позивача у сфері трудових відносин жодними належними та допустимими доказами у розумінні ст.80 ЦПК позивачем не підтверджено, то й законних підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди у суду немає.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 06.04.1999 року перебував в трудових відносинах з ДП «МТП «Чорноморськ» (наказ №64п від 06.04.1999 року) (а.с.11 зв.).

16.06.1992 р. позивач отримав кваліфікацію кранівника 6 розряду, слюсаря по ремонту і налагодженню кранового обладнання, що підтверджується кваліфікаційним свідоцтвом №2864. В 2004 р. позивач пройшов навчання, та отримав посвідчення, згідно якого йому присвоєна кваліфікація машиніста дизельного та електричного компресору.

Наказом №318/к від 20.08.2009р. позивача ОСОБА_1 машиніста крана 6-го розряду 1-ї ділянки ВКМ переведено з 20.08.2009 р. слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1-ї ділянки, з оплатою за штатним розкладом ст.32 КЗпП України. В якості підстави для видання цього наказу зазначено - заява позивача ОСОБА_1 та посвідчення (а.с.49).

Отже, переведення позивача на посаду слюсаря з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1-ї ділянки, з оплатою за штатним розкладом, на підставі вказаного наказу здійснено у відповідності до вимог закону, зокрема ч.1 ст.32 КЗпП України, так як позивача переведено на підставі його заяви.

Під час роботи у ДП «МТП «Чорноморськ» позивача було неодноразово переведено/переміщено на цьому ж підприємстві, що підтверджується наданими відповідачем витягами з наказів (а.с.42-50), а саме:

- витягом з наказу №251-0 від 13.05.2011 р. ОСОБА_1 переведено тимчасово 3 20.05.2011р. по 10.09.2011р. доглядачем пляжу с/п «Чайка», з оплатою за штатним розкладом та доплатою до середнього заробітку за основним місцем роботи. Режим роботи 1 денний з п`ятиденним робочим тижнем. В якості підстави для видання наказу зазначено заява позивача.

- витягом з наказу №329-0 від 17.06.2011р., позивача ОСОБА_1 доглядача пляжу переведено з 07.06.2011р. на постійне місце роботи слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1 терміналу, з оплатою за штатним розкладом ст.32 КЗпП України. Режим роботи - 1 денний з п`ятиденним робочим тижнем, з 08.00 до 17.00, п`ятниця з 08.00 до 16.00, з перервою для відпочинку та прийому їжі - 48 хвилин, з вихідними днями субота, неділя.

- витягом з наказу №521-0 від 10.09.2012 р., вбачається, що позивача ОСОБА_1 переведено постійно з 16.09.2012 р. слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1 терміналу з оплатою за штатним розписом ст.32 КЗпП України. Режим роботи денний з п`ятиденним робочим тижнем. В якості підстави для видання наказу зазначено заява позивача.

- витягом з наказу №257-0 від 28.04.2016 р., позивача ОСОБА_1 слюсаря з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду переміщено постійно з 01.05.2016 р. слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду мовою оригіналу (подр. №1114-ВКМ робітники з ремонту та обслуговування ПТМ (хоз 382) виробничого комплексу механізації, з оплатою за штатним розписом ст.32 КЗпП України. Режим роботи денний з п`ятиденним роб тижнем. В якості підстави для видання наказу зазначено зміна штатних розписів від 28.04.2016 р.

-витягом з наказу №584-0 від 12.10.2017 р. позивача ОСОБА_1 . слюсаря з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду переведено постійно з 16.10.2017 р. слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1 терміналу, з оплатою за штатним розписом ст.32 КЗпП України, режим роботи - денний з п`ятиденним робочим тижнем. В якості підстави для видання цього наказу зазначено - заява позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, в жодному з вище перелічених наказів підставою переведення не є стан здоров`я позивача. Усі переведення здійсненні за заявою ОСОБА_1 відповідно до чинного трудового законодавства України, зокрема ч.1 ст.32 КЗпП України, більш того ініціатором всіх переведень був саме позивач, що підтверджується його заявами.

22.12.2015 року позивачу було встановлено інвалідність до січня 2017 року, що підтверджується виписками з акту огляду МСЕК (а.с.14).

Медичною довідкою про проходження періодичного медичного огляду від 30 жовтня 2017 року встановлено, що на момент огляду ОСОБА_1 захворювань, які б перешкоджали його професійній діяльності, не виявлено (а.с.16).

27.01.2017р. позивач звернувся до ДП «МТП «Чорноморськ» з проханням поновити його на посаді кранівника 6 розряду або слюсаря з ремонту та обслуговування кранів 6 розряду.

06.03.2017р. ДП «МТП «Чорноморськ» на зазначене звернення позивача, повідомило його про те, що на момент його звернення відсутні вакантні робочі місця по вказаних професіях (а.с.19).

Наказом №39/О - 3 від 22 січня 2019 року (а.с.139) ОСОБА_1 звільнено з ДП «МТП «Чорноморськ» за угодою сторін, як то передбачено п.1 ст.36 КЗпП України, підстава - заява позивача.

Таким чином, в жодному з вище перелічених наказів підставою переведення позивача на іншу посаду не був стан здоров`я позивача. Усі переведення здійсненні за заявою позивача відповідно до чинного трудового законодавства України, зокрема ч.1 ст.32 КЗпП України, більш того ініціатором всіх переведень був саме позивач, що підтверджується його заявами.

Так, стаття 32 КЗпП України передбачає, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Матеріалами справи підтверджено, що підставами наказів про переведення або переміщення позивача зазначаються його заяви.

Разом з тим, не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Також обґрунтованими є висновки районного суду, що позивач належними та достатніми доказами не довів факту заподіяння йому моральної шкоди.

Так, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженого ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки судом обгрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 не довів порушення його трудових прав з боку відповідача, то і правові підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра