328/1141/19
12.09.2019
РІШЕННЯ

Іменем України

04 вересня 2019 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., прокурора Мітленка С.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Запорізької місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

Керівник Запорізької місцевої прокуратури №2 Маслюк О.М. в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів в сумі 20 242,98 грн. В обґрунтування позову зазначив, що вивченням особової справи отримувача державної допомоги ОСОБА_2 . встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації (далі-Управління) як отримувач допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25.09.2006 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 05.12.2005 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення Запорізьким районним судом Запорізької області видано виконавчий лист №2-282, який стягувачем звернуто на виконання до Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя. У зв`язку з тим, що відповідач не сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, 04.05.2012 ОСОБА_2 звернулась до УСЗН Запорізької районної державної адміністрації з заявою про призначення тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. За результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_2 Управлінням від 22.05.2012 винесено рішення про призначення відповідної державної допомоги. У подальшому ОСОБА_2 неодноразово зверталась до Управління із заявою про призначення тимчасової державної допомоги на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, адже відповідно до довідок Комунарського відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_2 . від ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 за період з 01.05.2012 по 01.04.2018 аліменти не отримувала. Згідно з довідками Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації - за період з травня 2012 року по квітень 2018 року ОСОБА_2 з державного бюджету виплачено тимчасову допомогу на дітей в розмірі 20242,98 грн. До УСЗН Запорізького району у травні 2018 року надійшла заява ОСОБА_2 про те, що з травня 2018 року вона отримує від відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина. Крім того, відповідно до інформації від 06.06.2018 № 9107/16.10 Токмацького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, наданої до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Холоша О.С. за період з 01.11.2017 по 30.04.2018 отримала від ОСОБА_1 аліменти у сумі 1675,00 грн. Також відповідно до інформації від 21.01.2019 № 1684/16.10 вищевказаного органу ОСОБА_2 за період з 01.05.2018 по 31.12.2018 отримала від ОСОБА_1 13400,00 грн., що свідчить про достатній матеріальний стан відповідача та про його можливість самостійно сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина та відшкодування до бюджету сплаченої Управлінням соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації допомоги. УСЗН Запорізької районної державної адміністрації протягом тривалого часу дієвих заходів з метою повернення коштів тимчасової державної допомоги дітям у розмірі 20242,98 грн. у добровільному порядку не вживалося та не подано відповідної позовної заяви до суду, що в свою чергу вказує на неналежний захист з його боку порушених інтересів держави.

За таких обставин прокурор звернувся до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації сплачену тимчасову допомогу у сумі 20 242,98 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1921 грн.

Ухвалою судді Токмацький районний суд Запорізької області від 06 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10 травня 2019 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд зазначеної справи в порядку загального позовного провадження.

24 травня 2019 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вимоги позову не визнав, в обґрунтування відзиву зазначив, що відповідачем по даній справі повинна бути ОСОБА_2 , він є неналежним відповідачем, оскільки саме вона є стороною у правовідношенні по призначенню державної допомоги та несе відповідальність за достовірність наданих відомостей. В позовній заяві не вказується, залежно від якої конкретної підстави (ухилення від сплати аліментів, відсутність у боржника коштів та іншого майна або місце проживання боржника невідоме) УСЗН призначено Холоші ОСОБА_4 державну допомогу, адже, на думку відповідача, встановлення конкретної підстави впливає на те, якими документами повинно підтверджуватися вказана заявником ОСОБА_2 підстава та як вказана підстава була перевірена відповідними посадовцями Управління соціального захисту населення і чи відповідає вона дійсності.

Вважає, що не існує підтвердження того, що він ухилявся від сплати аліментів. Долучені прокуратурою довідки Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя про неотримання аліментів від 14.05.2015 за №11244/12, від 19.11.2015 за №29788/12, від 06.11.2017 за №40739/2-16.3-43 те, що він ухилявся від сплати, не підтверджують. Він не був в розшуку, йому не надходило жодного листа з Комунарського ВДВС, Токмацького ВДВС, він з 2013 року постійно проживає у місті Токмак Запорізької області, місце його проживання офіційно зареєстроване. Він весь цей час має зареєстроване місце проживання, постійну роботу, тісний зв`язок зі своєю матір`ю, яка проживає у селі Веселянка Запорізького району Запорізької області, тобто у тому ж самому селі, що і ОСОБА_2 , яка весь цей час достовірно знала, що він проживає у місті Токмак та отримувала від нього матеріальну допомогу, не маючи жодних претензій. Розписок про отримання матеріальної допомоги на утримання дитини він від ОСОБА_2 не відбирав.

Також ставить під сумнів, що Комунарський ВДВС міг видавати будь-яку довідку, враховуючи, що згідно з відповіддю Запорізького районного суду Запорізької області від 06.04.2018 вих.№5/140/2018 його повідомлено про те, що 29.11.2017 на адресу суду надійшло подання Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про видачу дублікату виконавчого листа у справі №2-282/2006, в якому зазначено, що станом на 27.12.2011 передчасно було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.49 (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення). Таким чином станом на 31.10.2017 виконавчий лист у справі виданий 25.09.2006 втрачено, у зв`язку з чим вимушені звернутися до суду. Ухвалою Запорізького районного суду від 12.12.2017 подання Комунарського відділу державної виконавчої служби задоволено. Викладеним підтверджується, що Комунарським відділом виконавчої служби видавалися ОСОБА_2 довідки в той час, коли був взагалі відсутній сам виконавчий лист, а тому не має юридичних підстав вважати, що він ухилявся від сплати аліментів.

Вважає, що ОСОБА_2 здійснила маніпуляції з довідками про неотримання аліментів, тому що станом на 31.10.2017 виконавчий лист був втрачений, про що 29.11.2017 Комунарський ВДВС звернувся до суду, подання розглянуто в суді лише 12.12.2017, але в проміжок цих дат 06.11.2017 видана довідка про несплату аліментів №40739/2-16.3-43. Він в цей час фактично проживав у м.Токмак за зареєстрованим постійним місцем проживання. Тобто в грудні 2017 року був отриманий дублікат виконавчого листа від 18.01.2006 №2-282, а куди, коли і чому зник оригінал виконавчого листа невідомо.

Також вважає, що посилання прокуратури на те, що сплата ним заборгованості по аліментам свідчить про його (відповідача) достатній матеріальний стан та про його можливість самостійно сплачувати аліменти, є припущенням та суперечить положенням ч.2 ст.78 ЦПК України, відповідно до яких обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вважає, що не існує належного підтвердження того, що він ухилявся від сплати аліментів, не мав можливості утримувати дитину або його місце проживання було невідоме на час призначення державної допомоги ОСОБА_2 , тому, на думку відповідача, наявні факти недобросовісності з боку ОСОБА_2 та Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації при призначенні ОСОБА_2 державної допомоги.

Викладене, на думку відповідача, підтверджується поштовими переказами до того часу, як ОСОБА_2 вирішила звернутися за державною допомогою, з яких вбачається, що з травня 2011 року ОСОБА_2 повертала його перекази у місто Токмак, за адресою його місця проживання та йому поверталися аліменти, про що свідчать надані ним суду оригінали квитанції.

Крім того зазначає, що жодним законом не передбачено таких підстав, щоб ОСОБА_2 мала виключні умови для отримання подвійної суми на дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: аліменти за один і той самий період та плюс до цього також державну соціальну допомогу. Жодним законом не передбачено таких підстав, що він, ОСОБА_1 зобов`язаний нести примусовий подвійний тягар утримання свого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : аліменти (нарахована заборгованість Токмацьким відділом виконавчої служби за період з 14.02.2015 по квітень 2019 року) та плюс до цього виплати державної соціальної допомоги ОСОБА_2 за той самий період. Тому, на думку відповідача, таким позовом до нього прокуратура сама порушує закон, породжуючи виключні умови для заявника ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Від начальника Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації надійшла заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судове засідання просив провести без його участі.

03 червня 2019 від виконувача обов`язків керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що із доводами, наведеними відповідачем у відзиві, неможливо погодитись у зв`язку з їх невідповідністю нормам законодавства та фактичним обставинами справи. Посилання ОСОБА_1 на те, що належним відповідачем у справі має бути ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується нормами законодавства. Посилання відповідача на те, що у його діях фактично відсутні ознаки ухилення від сплати аліментів є необгрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідач був присутнім під час розгляду справи в Запорізькому районному суді Запорізької області про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та був ознайомлений з його змістом та покладеними обов`язками, сам факт несплати аліментів за рішенням суду за наявності фактичної можливості їх сплатити вже свідчить про намір відповідача ухилитись від виконання такого рішення. Крім того, статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 04.11.2010 передбачені права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, зокрема, передбачено, що сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи, тому посилання відповідача на те, що він не перебував у розшуку є недоречним. З матеріалів справи (рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 04.10.2018, залишеного без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15.01.2019) вбачається, що у 2011 році з ОСОБА_1 провадились стягнення на підставі виконавчого листа за місцем роботи в Запорізькій області ВАТ «Укртелеком», виробнича дільниця № 2 ЦБРЗЕ. Однак, після переїзду ОСОБА_1 у 2013 році на постійне проживання у місто Токмак, про що зазначено у вищевказаному рішенні суду, припинив виплату коштів на утримання неповнолітнього сина. Таким чином, відповідачу достеменно було відомо про наявність виконавчого провадження зі стягнення аліментів за рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2006. Проте, незважаючи на вказані обставини, ним повністю проігноровані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та не повідомлено Комунарський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про зміну місця свого проживання.

Сукупність вказаних обставин, на думку прокурора, свідчить про намір відповідача ухилитись від виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2006.

Посилання відповідача на те, що у органу соціального захисту населення не було підстав для призначення тимчасової державної допомоги у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів суперечить нормам законодавства, яким регламентований порядок та підстави виплати вказаного виду допомоги.

Посилання відповідача щодо фактичного утримання з нього подвійної суми аліментів, в тому числі за час, протягом якого органом соціального захисту населення здійснювалась виплата ОСОБА_2 тимчасової державної допомоги на утримання дитини, не підтверджується будь-якими належними доказами (розписками, квитанціями тощо).

Посилання відповідача на відсутність в заяві ОСОБА_2 дати її подання, ніяким чином не впливає на фактичні обставини справи.

Вимоги до зазначеної заяви ОСОБА_2 виконані в повному обсязі, у зв`язку з чим, на підставі поданих нею документів, УСЗН Запорізької районної державної адміністрації прийнято рішення про призначення та виплату вказаного виду тимчасової державної допомоги.

Доводи відповідача про те, що у позовній заяві не зазначений період, за який має проводитись стягнення, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в позовній заяві зазначено, що сума, яка підлягає стягненню як тимчасова державна допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, яку отримувала ОСОБА_7 , становить 20242, 98 грн., за період з травня 2012 року по квітень 2018 року.

Крім того, період, за який відповідачем не здійснювались виплати підтверджується довідками Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, які долучені до позову.

Доводи відповідача щодо спливу строків давності також не знаходять свого підтвердження, оскільки початком перебігу строку позовної давності є момент виявлення факту, що неплатник аліментів може утримувати дитину, в даному випадку це травень 2018 року.

З огляду на викладене, вважає, що заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовні вимоги Запорізької місцевої прокуратури № 2 є необгрунтованими та підлягають відхиленню.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 04 червня 2019 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та витребувано з Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області всі матеріали виконавчого провадження за виконавчим листом №2-282/06 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 04 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача прокурор Мітленко С.В. повністю підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що обставиною, що має істотне значення, є факт недобросовісних дій ОСОБА_2 при призначенні та отриманні тимчасової допомоги на дитину. Він з 2013 року постійно проживав в місті Токмак, де у визначеному законом порядку було зареєстроване його місце проживання, від сплати аліментів не ухилявся та доказів на підтвердження його ухилення від сплати аліментів позивачем не надано. У нього є своя сім`я, ще одна неповнолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він добровільно надавав ОСОБА_2 грошові кошти на утримання сина, робив грошові перекази, однак ОСОБА_2 їх повертала, оскільки була зацікавлена саме в отриманні тимчасової допомоги на дитину. Вважає, що його вина в ухиленні від сплати аліментів відсутня, тому стягнення з нього тимчасової державної допомоги дітям у розмірі 20242,98 грн. є необґрунтованим.

Наголосив, що ОСОБА_2 весь час була обізнана про його постійне місце проживання, про його місце роботи, крім того, він надавав сину матеріальну допомогу через свою матір, яка мешкає з ОСОБА_2 в одному селі.

Тому вважає, що в даному випадку ці кошти слід стягувати з ОСОБА_2 , як особи, яка вказала недостовірні відомості щодо неотримання аліментів та ухилення його від їх сплати, та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши позицію представника позивача, заперечення відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.ч.8,9 ст.181 Сімейного кодексу України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Правовідносини з виплати державної допомоги сім`ям з дітьми регулюється, зокрема, Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме (далі Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №189 від 22.02.2006.

Відповідно до абз.1 п.2 вказаного Порядку, тимчасова допомога призначається у разі, коли:

- рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення;

- стосовно одного з батьків здійснюється кримінальне провадження або він перебуває на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі;

- місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено.

Відповідно до п.6 вказаного Порядку, для призначення тимчасової допомоги одержувач подає органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання (перебування), крім іншого, довідку державної виконавчої служби про неможливість стягнення аліментів з одного з батьків дитини внаслідок ухилення від їх сплати.

Відповідно до п.7 Порядку тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано заяву з усіма необхідними документами. У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє одержувачу про те, які документи повинні бути подані протягом місяця.

Утримання дитини являється, насамперед обов`язком її батьків. Держава несе субсидіарний (додатковий) обов`язок щодо надання дитині матеріального забезпечення.

Частиною 10 ст.181 Сімейного кодексу України визначено, що суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Згідно з п.12 вищезазначеного Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету.

При цьому, погашення боргу по аліментах відповідачем відповідно не звільняє його від обов`язку повернути до Державного бюджету допомогу, виплачену до погашення заборгованості.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 вересня 2005 року, серії НОМЕР_1 .

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2006, яке набрало законної сили 30.01.2006, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2005 та до його повноліття.

Тобто відповідач ОСОБА_1 є платником аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

25.09.2006 Запорізьким районним судом Запорізької області виданий виконавчий лист №2-282, який стягувачем пред`явлено до виконання до Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, 04.05.2012 ОСОБА_2 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації з заявою про призначення тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме.

З копії рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 22.05.2012 Управління праці та соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області вбачається, що за результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_2 Управлінням від 22.05.2012 винесено рішення про призначення відповідної державної допомоги та призначено допомогу з 01.05.2012 по 30.06.2012 в розмірі 340,20 грн., з 01.07.2012 по 30.09.2012 в розмірі 343,20 грн., з 01.10.2012 по 30.10.2012 в розмірі 348,30 грн.

У подальшому ОСОБА_2 неодноразово, а саме 29.11.2012, 27.05.2013, 26.11.2013, 20.05.2014, 25.11.2014, 20.05.2015, 19.11.2015, 07.11.2017 зверталась до Управління із заявою про призначення тимчасової державної допомоги на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

З копій довідок Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації від 07.12.2018 вбачається, що ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , отримала тимчасову допомогу на 1 дитину, за періоди: травень грудень 2012 року в розмірі 2765,70 грн.; січень грудень 2013 року в розмірі 4378,80 грн.; січень грудень 2014 року в розмірі 4629,60 грн.; січень грудень 2015 року в розмірі 4832,40 грн.; з січня по грудень 2016 року допомогу не отримувала; січень грудень 2017 року в розмірі 1254,16 грн.; січень квітень 2018 року в розмірі 2573,32 грн., а всього на загальну суму 20242,98 грн.

Відповідно до копій довідок Комунарського відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції Холоша ОСОБА_8 С. від ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 за період з 01.05.2012 по 01.04.2018 аліменти не отримувала.

Згідно з інформацією від 06.06.2018 № 9107/16.10 Токмацького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області, наданої до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації, ОСОБА_2 за період з 01.11.2017 по 30.04.2018 отримала від ОСОБА_1 аліменти у сумі 1675,00 грн. Також відповідно до інформації від 21.01.2019 № 1684/16.10 вище вказаного органу, ОСОБА_2 за період з 01.05.2018 по 31.12.2018 отримала від ОСОБА_1 13400, 00 грн.

Крім того, рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, Токмацький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення від стягнення заборгованості за аліментами, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Зазначене рішення Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 було оскаржено до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року у цій справі залишено без змін.

Вищезазначеним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2006 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2005 та до його повноліття.

Постановою державного виконавця Токмацького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Стеценко О.В. від 15.02.2018. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів згідно рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2006.

З розрахунку заборгованості боржника по аліментах від 17.04.2018, ОСОБА_1 нарахована заборгованість у розмірі 31288,00 грн. станом на 01.02.2018. за період з 14.02.2015 до 17.04.2018. У відповідності до довідок Токмацької міськрайонної філії Запорізького обласного центру зайнятості №№ 839, 888, 889, ОСОБА_1 був зареєстрований як безробітний та отримував державну допомогу. За змістом довідок про доходи №№ 14, 15, 16, 17, ОСОБА_1 був працевлаштований у фізичної особи ОСОБА_9 та отримував заробітну плату.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги відповідачу та їх сину за період з 14.02.2015 до 14.04.2018.

Крім того, як зазначено в постанові Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2018 року, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження факту передачі грошових коштів ОСОБА_2 , в окремій письмовій заяві заявлялось у цій справі у суді першої інстанції клопотання про допит свідка ОСОБА_10 (матері позивача ОСОБА_1 ), яке продубльовано позивачем ОСОБА_1 в апеляційному суді у вищезазначеній апеляційній скарзі останнього. Проте, у задоволенні зазначеного клопотання позивача ОСОБА_1 апеляційним судом має бути відмовлено. Оскільки, не можна показами свідків, зокрема ОСОБА_10 , підтверджувати у цій справі обставини щодо сплати позивачем, як батьком, аліментів на дитину на користь позивача у період з 14.02.2015 по 17.04.2018 у добровільному порядку, які потребують свого підтвердження в силу вимог ст.77 ЦПК України виключно письмовими доказами (розписка відповідача, як одержувача аліментів, про отримання від позивача, як платника аліментів, в будь-якій сумі за будь-який період, поштовий переказ аліментів позивачем на користь відповідача тощо).

Таким чином, зазначеними судовими рішеннями встановлено, що відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2006 розмірі та встановлений достатній матеріальний стан відповідача, а також його можливість самостійно сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина, а також можливість відшкодування до бюджету сплаченої Управлінням соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації допомоги.

Як вбачається з відповіді Комунарського відділу ДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 04 червня 2019 року, якою витребувано з Комунарського відділу ДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області всі матеріали виконавчого провадження за виконавчим листом №2-282/06 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконанні у Комунарському відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 2432312 по виконанню виконавчого листа № 2-282 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Державним виконавцем Комунарського ВДВС ЗМУЮ Кисліценою Ю ОСОБА_12 було здійснено виконавчі дії по виконанню виконавчого провадження № 2432312, а саме передчасно 27.12.2011 було внесено відомості про закінчення виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.49 (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення), проте не сформовано та не роздруковано документ на підставі якого вчинила виконавчу дію. З чого можна зробити висновок, що державний виконавець Кисліцина Ю.Д. внесла відомості до ЄДРВП помилково.Державним виконавцем Кисліценою Ю.Д. не було вчинено виконавчу дію по закінченню виконавчого провадження № 2432312. У березні 2015 року державний виконавець ОСОБА_13 . взяла декретну відпустку. Іншим державним виконавцем було помилково вищевказане виконавче провадження передано до архіву.

Надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 Міністерством юстиції України п. 9.8 «строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень), становить три роки, після чого вони підлягають знищенню та п.9.10 «документи органу державної виконавчої служби через закінчення строків їх зберігання підлягають знищенню.

Виходячи з вищевикладеного встановлено, що виконавчий лист № 2-282 виданий 25.09.2006 Запорізьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, втрачено.

Старшим державним виконавцем Стеблій Ю ОСОБА_14 . було направлено подання про видачу дубліката виконавчого листа № 2-282, виданого 25.09.2006, до Запорізького районного суду м.Запоріжжя.

12.12.2017 Запорізьким районним судом Запорізької області винесено Ухвалу згідно з якою подання Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про видачу дублікату виконавчого листа № 2-282 виданого 25.09.2006 Запорізьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, було задоволено.

09.01.2018 до Запорізького районного суду Запорізької області направлено лист з проханням направити на адресу Комунарського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області дублікат виконавчого листа №2-282 виданий 25.09.2006 Запорізьким районним судом м.Запоріжжя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але відповідь не надійшла.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено: у Токмацькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області встановлено, що перебуває на виконанні ВП №55806854 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

За змістом ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що виконавчий лист №2-282, виданий 25.09.2006 Запорізьким районним судом Запорізької області, був своєчасно пред`явлений до примусового виконання до Комунарського ВДВС ЗМУЮ, але 27.12.2011 державним виконавцем помилково внесено відомості про закінчення виконавчого провадження, тобто не виконувався з незалежних від стягувача причин.

Клопотань про витребовування матеріалів виконавчого провадження ВП №55806854 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що перебуває на виконанні у Токмацькому міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, сторонами не заявлялось.

Утримання дитини являється, насамперед обов`язком її батьків. Держава несе субсидіарний (додатковий) обов`язок щодо надання дитині матеріального забезпечення.

Таким чином, перевіривши зібрані у справі докази та давши їм оцінку в їх сукупності, оскільки у зв`язку із ухиленням відповідача від сплати аліментів стягувач отримала допомогу за рахунок держави, яка підлягає поверненню, суд вважає позов обґрунтованим та доходить висновку про задоволення позову у повному обсязі та стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації тимчасової державної допомоги дитині у розмірі 20242,98 грн., яка була виплачена стягувачу аліментів ОСОБА_2 за період з травня 2012 року по квітень 2018 року.

Стосовно доводів відповідача на заперечення позовних вимог, суд вважає, що відповідач, як боржник за судовим рішенням про стягнення аліментів, зобов`язаний повно і своєчасно сплачувати аліменти на утримання дитини, та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» мав повідомляти державного виконавця про здійснені перекази та міг перевірити правильність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в будь-який час і в разі незгоди з ним, оскаржити в установленому законом порядку.

Відповідачем не обгрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами того, що його колишня дружина ОСОБА_2 , яка є отримувачем аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , за період з 01.05.2012 по 01.04.2018 отримувала від нього матеріальну допомогу на утримання сина.

Надані відповідачем квитанції про прийняття грошових переказів за 2010- 2011 роки не стосуються періоду з 01.05.2012 по 01.04.2018, за який Управлінням соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Холоші О.С. була нарахована та виплачена державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, та, відповідно до ч.4 ст.77 ЦПК України, не приймаються судом до уваги.

Посилання відповідача на незаконність отримання ОСОБА_2 вищезазначеної тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, суд не приймає до уваги, оскільки вирішення цього питання не є предметом заявленого позову та розгляду даної цивільної справи, мають інший спосіб вирішення відповідно до вимог чинного законодавства, та ніяким чином не впливають на можливість стягнення з ОСОБА_1 виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так, у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України, до правовідносин, що виникли, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідач заявив про застосування строку позовної давності, посилаючись на його пропуск позивачем, у зв`язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Разом з тим, судом встановлено, що моментом виявлення факту, що неплатник аліментів може утримувати дитину, можливості повернення ним коштів тимчасової державної допомоги дітям, тобто порушених інтересів держави, є травень 2018 року.

Належні та достатні докази на підтвердження того факту, що позивачеві раніше було відомо про вказані факти, відповідач суду не надав, доводи відповідача щодо спливу строків давності не знайшли свого підтвердження

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор наявність підстав для представництва інтересів держави в суді в позові обґрунтував тим, що Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації неналежним чином здійснює захист економічних інтересів держави, що полягає у бездіяльності щодо стягнення з відповідача недобросовісно набутої державної допомоги, чим порушуються економічні інтереси держави, що полягають в безпідставній втраті бюджетних коштів на виплату державної допомоги.

Відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» цей Закон відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно з матеріалами справи Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації не зверталося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 виплачених коштів. Тобто, посилання прокурора на те, що Управління, як уповноважений державою орган у сфері виплат соціальних допомог, неналежним чином здійснював захист інтересів держави у зазначеній сфері, що зумовило витрату коштів з Державного бюджету та впливає на можливість держави в належному та достатньому гарантованому рівні забезпечувати матеріальну підтримку сімей з дітьми, ґрунтуються на матеріалах справи.

Тому представництво прокурором інтересів держави в суді по даній цивільній справі ґрунтується на законі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З урахуванням задоволення заявлених вимог в повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 247, 258-259, 263-265. 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву Запорізької місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення виплаченої тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації сплачену тимчасову державну допомогу у сумі 20242,98 гривень на розрахунковий рахунок №1272, МФО 813015, , банк ГУДКСУ в Запорізькій області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області в особі Запорізької місцевої прокуратури №2 (, місто Запоріжжя, вулиця Якова Новицького, 5, розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , відкритий в Державній казначейській службі України у м.Київ, МФО 820172, отримувач: прокуратура Запорізької області, ) судовий збір в розмірі 1921,00 гривень.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорозької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Представник позивача: Запорізька місцева прокуратура №2, , місце знаходження: 69035, місто Запоріжжя, вулиця Якова Новицького, 5.

Позивач: Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації, ідентифікаційний код в , місце знаходження: 69089, місто Запоріжжя, вулиця Розенталь, 3-а.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 .

Дата складення повного судового рішення 12.09.2019.

Суддя: