У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1404/18

Провадження № 4-с/338/4/19

06 березня 2019 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Рибки Л.Я.

при секретарі Полек Х.В.

з участю заявника (боржника) ОСОБА_1

стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та постанову державного виконавця про арешт майна боржника,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову про арешт майна боржника, винесену старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 7 лютого 2019 року у ВП №58298016, та зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок по стягненню аліментних платежів і погашенню заборгованості з нього (боржника) на користь стягувача ОСОБА_2 згідно виконавчого листа № 338/1404/18 від 29 січня 2019 року.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що рішенням Богородчанського районного суду від 27 грудня 2018 року ухвалено стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх неповнолітніх синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Стягувачка звернулась до Івано-Франківського міського відділу ДВС із заявою про примусове виконання вищезгаданого рішення суду, яке набрало законної сили. 7 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Бараном Д.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58298016, його (боржника) зобовязано подати декларацію про доходи та майно. Зазначену постанову отримав рекомендованим листом 14 лютого 2019 року. Крім того, 7 лютого 2019 року державний виконавець виніс також постанову про арешт всього майна боржника. Дану постанову вважає неправомірною, такою, що винесена передчасно, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки державний виконавець не поінформував його про розмір заборгованості зі сплати аліментів, не надав довідку-рахунок з обчислення суми боргу, не повідомив про можливість добровільного погашення заборгованості, не вивчив всі обставини. Зазначає також, що наявність оскаржуваної постанови про арешт майна порушує його права та свободи, зокрема, щодо можливості розпоряджатись належним йому майном.

В судовому засіданні заявник (боржник) ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав. Пояснив, що, на його думку, старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ОСОБА_3 не дотримано порядок стягнення аліментів, передбачений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, після надходження виконавчого документа на виконання від стягувача ним не проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів в порядку, визначеному Сімейним кодексом України, не повідомлено його (боржника) про такий розрахунок. Державним виконавцем не перевірено, чи дійсно у нього наявна заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, адже він в добровільному порядку, з урахуванням норм ст. 182 Сімейного кодексу України, надавав ОСОБА_2 кошти на утримання дітей (як до ухвалення судом 27 грудня 2018 року рішення про стягнення аліментів, так і після цього). Зокрема, останній переказ ним здійснено 16 лютого 2019 року на суму 6 030 грн.

Крім того, з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів 11 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вважає, що звернення стягнення на його пенсію та інші доходи забезпечить реальне виконання рішення суду про стягнення аліментів, необхідність в арешті його майна відсутня. Зауважив також що накладення арешту на все належне йому майно порушує принцип співрозмірності обмеження права власності завданням виконавчого провадження.

З огляду на викладене, просив вимоги скарги задоволити, скасувати постанову про арешт майна боржника, винесену старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ОСОБА_3 7 лютого 2019 року у ВП №58298016, та зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок по стягненню аліментних платежів і погашенню заборгованості з нього на користь стягувача ОСОБА_2 згідно виконавчого листа №338/1404/18 від 29 січня 2019 року.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила в задоволенні скарги відмовити. Вважає, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", підстави для скасування постанови про арешт майна боржника відсутні. На її думку, ОСОБА_1 може ухилятись від виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів. За таких обставин накладення арешту на його майно забезпечить своєчасне виконання рішення суду.

Старший державний виконавець Івано-Франківського міського відділу ДВС ОСОБА_3 на розгляд скарги не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Матеріали виконавчого провадження № 58298016 суду для дослідження під час розгляду скарги не надано.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши заявника (боржника), стягувача, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, приходжу до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду від 27 грудня 2018 року у справі №338/1404/18 задоволено позов ОСОБА_2, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 15 листопада 2018 року (а.с.10).

Вказане рішення набрало законної сили 28січня 2019 року, 29 січня 2019 року Богородчанським районним судом видано відповідний виконавчий лист.

За заявою стягувачки ОСОБА_2 про примусове виконання рішення суду від 27 грудня 2018 року на підставі вказаного виконавчого листа старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 7 лютого 2019 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яка отримана ОСОБА_1 14 лютого 2019 року (а.с.7, 15).

Також, 7 лютого 2019 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника (а.с.6), з якої вбачається, що на все майно, належне ОСОБА_1, накладено арешт, оскільки виконавчий документ боржником не виконується.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року із змінами та доповненнями (далі Закону) передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Порядок стягнення аліментів визначається законом. Вимогами ч. 3 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ч. 1, ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості по аліментах обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

При цьому виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця та повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, в тому числі, у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача (п. 1 ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження").

Державний виконавець не дотримавсявстановленого Законом порядку стягнення аліметів за рішенням суду, не повідомив боржника ОСОБА_1 про розмір заборгованості по аліментах.

Досліджуючи питання про правомірність постанови державного виконавця від 7 лютого 2019 року про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" одним із обовязків боржника є те, що він зобовязаний протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно боржника, такий обов'язок покладено державним виконавцем на боржника ОСОБА_1 у постанові про відкриття виконавчого провадження від 7 лютого 2019 року, яку останній отримав лише 14 лютого 2019 року (а.с.15)

Обов'язок державного виконавця щодо проведення перевірки майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження закріплений в ч. 8 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право державного виконавця забезпечити реальне виконання рішення суду шляхом накладення арешту на майно (кошти) боржника, при цьому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 56 цього Закону, арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Також, статтею 50 зазначеного закону передбачено, що звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому ч.2 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", яка регламентує порядок стягнення аліментів, передбачає право виконавця за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, звернути стягнення на майно боржника.

Як встановлено судом, 11 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а саме постановлено звернути стягнення на пенсію боржника ОСОБА_1 у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу, який утворився за період з 15.11.2018 по 11.02.2019. Розмір боргу, який утворився у зазначений період, державним виконавцем у постанові не вказано (а.с.8). Також, після стягнення заборгованості постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

Аналіз вищевказаних норм Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про обов'язок державного виконавця в ході примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів перш за все встановити розмір та наявність заборгованості зі сплати аліментів, повідомити боржника про такий, встановити наявність заробітку (доходу) боржника, виявити майно, яке йому належить, та після цього, в разі потреби, вирішити питання про необхідність накладення арешту на все майно боржника, його частини та провести його опис.

Як встановлено судом, рішенням Богородчанського районного суду від 27 грудня 2018 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання його неповнолітніх дітей з 15 листопада 2018 року, тобто з часу звернення позивача ОСОБА_2 до суду з відповідним позовом. Таким чином, на час винесення постанови про арешт всього майна боржника від 7 лютого 2019 року, підставою винесення якої виконавець зазначає невиконання боржником виконавчого документа (а.с.6), рішення суду не можна вважати таким, що не виконується боржником, оскільки в цей день на підставі заяви стягувачки тільки було відкрито виконавче провадження з його примусового виконання.

Крім того, згідно фінансових документів, що додані до матеріалів скарги, 16 лютого 2019 року ОСОБА_1, за відсутності розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця, переказав ОСОБА_2 в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей кошти в сумі 6 030 грн. 15 коп. з розрахунку 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 13). Про отримання такого переказу грошових коштів засвідчила в судовому засіданні і стягувач ОСОБА_2 Таким чином, після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, боржником добровільно розпочато виконання рішення Богородчанського районного суду від 27 грудня 2018 року.

На переконання суду, державний виконавець передчасно, не обчисливши, яку суму належить сплатити боржнику ОСОБА_1 згідно рішення Богородчанського районного суду від 27 грудня 2018 року, не повідомивши боржника про розмір його заборгованості зі сплати аліментів, виніс постанову про арешт майна боржника, мотивуючи своє рішення тим, що виконавчий документ боржником не виконується та керуючись положеннями ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", частиною 1 якої передбачено арешт майна (коштів) боржника для забезпечення реального виконання рішення.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 316, 317 ЦК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вищенаведене, накладення арешту на все майно боржника вже на стадії відкриття виконавчого провадження, з урахуванням обставин справи, ст. 41 Конституції України, зазначених вище положень Цивільного кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження", є передчасним, неспіврозмірним розміру невиплачених аліментів і невиправданим заходом забезпечення реального виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є обгрунтованою, тому підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 453 ЦПК України, про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги, Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області повинен повідомити Богородчанський районний суд Івано-Франківської області та ОСОБА_1 не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. ст. 447, 451 ЦПК України, ст. ст. 56, 71, 74 Закону України "Про виконавче провадження", суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та постанову державного виконавця про арешт майна боржника - задоволити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про арешт майна боржника ОСОБА_1, винесену 7 лютого 2019 року у виконавчому провадженні № 58298016.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 щодо непроведення розрахунку (обчислення) розміру заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до рішення Богородчанського районного суду від 27 грудня 2018 року.

Зобов'язати старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 провести розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до рішення Богородчанського районного суду від 27 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з часу її проголошення через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 7 березня 2019 року.

Суддя Л.Я. Рибка