ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/1014/18

провадження № 22-ц/4809/71/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кіселика С.А. (доповідач),

суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2018 року у складі судді Авраменко О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року Публічне Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 15 січня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Відповідачі у справі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки проживали з ним на момент смерті. 29 листопада 2017 року позивач на адресу відповідачів направив лист-претензію щодо погашення кредитного боргу спадкодавця, який відповідачами проігноровано. Позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 15 січня 2010 року в розмірі 7729,57 грн.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2018 року відмовлено в задоволенні позовну Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що з зазначеним рішення АТ КБ «ПриватБанк» не згодний повністю, вважає, що воно прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк».

Відзиви на апеляційну скаргу від сторін не надходили.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Новоутворений Кропивницький апеляційний суд, почав свою роботу з 05.10.2018 року.

Cправа із Апеляційного суду Кіровоградської області 04.10.2018 року надійшла до Кропивницького апеляційного суду, 09.10.2018 року її було розподілено та передано судді доповідачу, а 10.10.2019 року визначено членів колегії суддів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2010 року ОСОБА_4 подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та оформлення на його ім'я платіжної картки. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку (а. с. 8, 9 - 14). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

За цим договором про надання банківських послуг ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 7 200,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 22).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на дату смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 15 січня 2010 року становила 7 729,57 грн., яка складається з наступного: 6 874,18 грн. - заборгованість за кредитом; 855,39 грн. - заборгованість за відсотками. З зазначеного розрахунку вбачається, що після смерті ОСОБА_4, в рахунок погашення заборгованості сплачено кошти в сумі 26 563,00 грн., які спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом та пені (а. с. 5 - 7).

Відмовляючи у задоволенні позову суд мотивував своє рішення тим, що на підставі поданих позивачем доказів неможливо встановити чи дійсно відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_4, оскільки факт проживання на момент смерті разом зі спадкодавцем жодним чином не свідчить, що відповідачі є спадкоємцями за законом чи заповітом та відповідно прийняли спадщину. Крім того, наявні в матеріалах справи докази не дають змоги встановити факт прийняття спадщини відповідачами, склад спадкового майна, його вартість та частки у спадщині.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ст. 1054 ЦК України).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на дату смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 15 січня 2010 року становила 7 729,57 грн.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦПК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов'язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь якого рухомого чи не рухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Звертаючись із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивач мав довести, що спадкоємцем всього майна є саме відповідачі.

Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь яке рухоме чи не рухоме майно.

Згідно довідки начальника регіонального сервісного центру в Кіровоградській області, станом на 22.01.2019 року на ОСОБА_4 транспортних засобів не зареєстровано.

Із архівної довідки №19 начальника КП «ОМБТІ» право власності на квартиру АДРЕСА_1 за архівними даними КП «ОМБТІ» за ОСОБА_4 не зареєстровано.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, незважаючи на реєстрацію ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за місцем проживання спадкодавця, і відсутності їх відмови від спадщини, відповідачі не отримували від спадкодавця майно у спадщину і як наслідок не набули обов'язку задовольнити вимоги кредитора.

Те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були зареєстровані із ОСОБА_4 в одному житловому приміщенні не спростовує висновок суду про відсутність підстав вважати їх спадкоємцями, оскільки встановлення факту відсутності за життя у ОСОБА_4 будь якого майна виключає саму можливість набуття права спадкування. Лише посилання Банку на реєстрацію відповідачів за одним місцем проживання із спадкоємцем, без наведення конкретних аргументів та надання доказів, не спростовує ці висновки суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав належну правову оцінку. Ці доводи не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ч.1 статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: О.Л.Карпенко

С.І. Мурашко