ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/320/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304090000 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Єльцова В.О., Гончар Н.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 16 жовтня 2013 між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем укладений договір № 06-005720-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, 01 листопада 2013 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, згідно з яким банк відкрив держателю картковий рахунок та випустив кредитну картку типу VISA. У порушення пунктів 3.3.1, 3.3.6 та 5.1, 5.4 кредитного договору відповідач не сплачував кредит, відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у встановлені договором строки.

Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач просить стягнути на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість в розмірі 85 915,41 грн., з яких: заборгованість за кредитом 29 897,91 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості 34 792,20 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 3 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 18 225,30 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість в сумі 29 897 грн. 91 коп. та судові витрати в сумі 1 378 грн., а всього 31 275 грн. 91 коп.

В частині позовних вимог про стягнення штрафів та відсотків в сумі 56 017 грн. 50 коп. відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів про нарахування заборгованості за: штрафами за виникнення простроченої заборгованості 34 792,20 грн; штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 3000 грн; нарахованими процентами 18 225,30 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайко С.А. просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості в розмірі 34 792,20 грн.; заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 3 000 грн.; заборгованості за нарахованими процентами 18 225,30 грн. та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову банка в повному обсязі. Крім цього, просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що детальний розрахунок заборгованості за договором станом на 11.10.2016 року був доданий до позовної заяви банка, де чітко вбачаються періоди виникнення заборгованості за не сплату кредиту, а саме: нарахованих відсотків за користування кредитом; нарахування штрафу за виникнення простроченої заборгованості; нарахування штрафу за виникнення простроченої заборгованості (константа).

Також вказував, що судом не було враховано, що відповідачем зобов`язання за договором не були виконані та не вбачається намір відповідача вжити заходів щодо виконання зобов`язання з оплати заборгованості за договором шляхом внесення боргу в депозит нотаріуса, враховуючи положення статті 537 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторонами рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому і перегляду судом апеляційної інстанції в цій частині не підлягає.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

16 жовтня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та відповідачем укладений договір № 06-005720-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

У відповідності до п. 2.1.1 договору кредиту передбачено - «Банк відкриває Держателю Картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривнях та випускає кредитну картку типу Visa Gold, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням Кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки.

Згідно додаткової угоди № 1, що є невід`ємною частиною до договору та п. 2.1.3 договору, розмір кредитного ліміту складає 30 000 грн..

У відповідності до тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA» позичальнику було встановлено: відсоткова ставка 35 % річних; розмір щомісячного мінімального платежу 5 % від боргових зобов`язань, але не менше 50 грн.; штраф за виникнення простроченої заборгованості 50 грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості.

Постановою правління НБУ від 11 червня 2015 року № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідації банка», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» і призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_2 . строком на 1 рік з 12 червня 2015 року до 11 червня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 136 від 14 липня 2015 року відсторонено від виконання обов`язків ОСОБА_2 , і призначено ОСОБА_3

Рішенням Фонду № 842 від 26 травня 2016 року (а.с. 39-40) продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» на два роки до 11 червня 2018 включно.

Звертаючись до суду з позовною заявою банк в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, а тому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість в розмірі 85 915,41 грн., з яких: заборгованість за кредитом 29 897,91 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості 34 792,20 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 3 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 18 225,30 грн.

У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 вказав, що у зв`язку із тим, що 13.02.2015 року у банку було запроваджену тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк», банк зупинив будь-які грошові операції щодо видачі грошових коштів в тому числі шляхом зняття їх з карток, які були у користуванні фізичних осіб. Також не можливо було поповнити відповідний рахунок через банківську інтернет-систему, та через касу банку. Таким чином зазначає, що відбулося прострочення кредитора.

Колегія суддів, перевіривши зазначені доводи приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб`єктивних причин відмовляється це зробити. Натомість, не можна вважати відмовою об`єктивну неможливість прийняти виконання боржника, оскільки в такому випадку матиме місце не відмова від прийняття виконання, а лише неможливість прийняти виконання.

За змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку ( частина перша цієї статті).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 554/2542/16-ц (провадження № 61-1207св18) зроблено висновок по застосуванню частини першої статті 613 ЦК України та вказано, що прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення у виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення у прийнятті виконання зобов`язання.

Проте, статтею 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Доводи ОСОБА_1 про неможливість виконання ним зобов`язань за кредитним договором у зв`язку зі зміною банківських реквізитів, перебування банку в процесі ліквідації необґрунтовані, оскільки у разі відсутності кредитора у місці виконання зобов`язання або ухилення ним від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори (пункти 1, 2 частини першої статті 537 ЦК України).

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 369/9787/15-ц (провадження № 61-21883св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 338/75/16-ц (провадження № 61-5853св18).

Таким чином вказані твердження відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими та таким, що суперечать вказаним нормам матеріального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача заборгованості по штрафам за виникнення простроченої заборгованості, штрафам за виникнення простроченої заборгованості (константа), нараховані проценти, то колегія суддів приходить до наступного.

Вивчивши матеріали справи, в частині одночасного стягнення двох різновидів штрафу за одне і те саме порушення умов договору, колегія суддів вважає, що вказане не відповідає вимогам закону з огляду на таке.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Згідно з пунктом 6.2 договору у випадку несвоєчасного погашення мінімального платежу чи виникнення овердрафту держатель зобов`язаний додатково сплатити на користь банку штраф у розмірі, передбаченому тарифами.

Пунктами 1.12 та 1.13 тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка Visa» передбачено два види штрафів: за виникнення простроченої заборгованості (50 грн + 0,2 % в день від суми простроченої заборгованості); штраф за користування перелімітом (несанкціонованим овердрафтом) - 0, 2 % в день від суми переліміту (а. с. 18).

Тому в порушення зазначених норм матеріального права, позивач просив стягнути з відповідача одночасно 34 792,20 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості та 3000 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа), що є фактично подвійним стягненням за одне і те саме порушення умов договору.

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості у розмірі 3000 грн.

Вказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі №761/25925/15-ц.

Як видно із повідомлення-вимоги від 23 вересня 2016 року №2434/5 направленої ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_1 , прострочена заборгованість виникла з 26.02.2015 року та станом на 23.09.2016 року загальна сума заборгованості позичальника становить 83 545, 31 грн. (а.с. 31).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Укладений між сторонами у цій справі договір діє протягом 12-ти місяців з моменту його підписання. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умовами, що з боку Держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах, (пункт 2.6 кредитного договору).

Як зазначено банком у повідомленні-вимозі прострочена заборгованість виникла 26.02.2015 року. Враховуючи умови укладеного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості позичальника, дія кредитної лінії не продовжується на новий строк.

Таким чином, кредитний договір укладений 13.10.2013 року строком на рік, тобто до 12.10.2014 року, як встановлено судом виконувався належним чином, тому його було продовжено до 12.10.2015 року. Разом з тим, оскільки прострочена заборгованість виникла із 26.02.2015 року, в банку не було підстав для продовження договору на новий термін до 12.10.2016 року. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що заборгованість позичальника повинна бути розрахована до закінчення строку кредитування, тобто до 12.10.2015 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Банком не надано належних доказів на підтвердження дії кредитного договору між сторонами до 11.10.2016 року, а тому апеляційним судом не встановлено обставин для можливості задоволення вимог про стягнення з відповідача процентів, пені та інших платежів, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування, у зв`язку з виниклою заборгованістю.

Виходячи із наданого банком розрахунку, з відповідача підлягає стягненню на користь банку заборгованість по відсоткам у розмірі 7 983, 95 грн та заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості у розмірі 4 244,91 грн.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування в частині відмови у стягненні заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості та заборгованості за нарахованими процентами, в іншій частині судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року в частині відмови у стягненні заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості та заборгованості за нарахованими процентами з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 7 983, 95 грн та за штрафами за виникнення простроченої заборгованості у розмірі 4 244,91 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» судовий збір в розмірі 1 418,91 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: