ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 766/21131/18

Номер провадження: 22-ц/819/1171/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.,

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2019 року, у складі судді Ус О.В., повний текст рішення виготовлено 21 травня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Позов обґрунтовано тим, що 18.04.2012 року відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк», з платної стоянки було викрадено належний йому автомобіль SKODA Fabia, 2007 року випуску, днз НОМЕР_1 . Потім протягом чотирьох років банк намагався отримати від ДАІ м.Херсона дублікат техпаспорта на вказаний автомобіль, що, на думку позивача, є порушенням його права на ім`я, як фізичної особи, однак банку було відмовлено.

Крім того, 13 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на грошові кошти у сумі 871926,07 гривень з ОСОБА_1 . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26.10.2017 року вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на те, що банк надав нотаріусу документи, які не відповідали дійсності та приховав від нотаріуса факт викрадання банком авто, вказує, що такими діями банку йому, як споживачу, завдано моральної шкоди.

Позивач вказує, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав в зв`язку з протиправною поведінкою банку щодо нього та його матері, отже вони відчули шок коли їхня машина зникла зі стоянки. Після вчинення виконавчого напису у його батька стався інсульт і він помер. Просив суд на відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 871926,07 гривень - сума, що дорівнює сумі, яку банк хотів стягнути з нього за виконавчим написом нотаріуса.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що оскільки судом не встановлена протиправність поведінки відповідача то відсутні підстави з`ясовувати наявність моральної шкоди та протиправного зв`язку між шкодою та поведінкою позивача.

В апеляційній скарзі на вказане рішення суду ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги докази які не підлягають доказуванню, а саме - ухвалу Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.11.2011 року у справі № 3116/11, якою на думку позивача, кредитні правовідносини між ним та банком закриті. Вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що його права, як споживача, не порушені та наполягає на тому, що оскільки банк надає фінансові послуги, адже порушення з боку банку є порушенням його прав як споживача. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, зазначає, що ним повністю доведена вина банку у душевних стражданнях, яких він зазнав протиправним користуванням банком його ім`ям (при намаганні банку реалізувати належний йому автомобіль), протиправним поданням банком нотаріусу інформації, що не відповідає дійсності, та у зв`язку із знищенням чи пошкодженням автомобіля (оскільки представник відповідача стверджує, що автомобіль у банку). Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 18.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № DN81AR03110197 за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на строк з 18.10.2007 року по 17.10.2014 року в сумі 168 034,00 грн із них 100 000,00 грн на купівлю автомобілю, а решта суми на сплати витрат на реєстрацію предмета застави, на сплату страхових внесків за договором страхування, на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, на сплату страхових платежів.

В забезпечення виконання грошових зобов`язань по кредитному договору № DN81AR03110197 між сторонами було укладено договір застави від 18.10.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 надав в заставу «Приватбанку» належний йому на праві власності автомобіль SKODA FABIA Classik, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ..

Факт укладення вказаного кредитного договору та договору застави встановлено рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 04 січня 2011 року (з врахуванням ухвали від 31.03.2011 року про виправлення описки) в справі № 2-4/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. (а.с.101,102)

В зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на майно. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 04 січня 2011 року в справі № 2-4/11 позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110197 від 18.10.2007року в сумі 122 532,02 грн звернуто стягнення на предмет застави автомобіль SKODA модель FABIA рік випуску 2007 тип ТЗ хечбек легковий, № кузова/TMBP Y16Y7D456092 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Приватбанку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу (а.с. 101-102).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 16 червня 2011 року рішення суду Дніпровського районного суду м.Херсона від 04 січня 2011 року залишено без змін. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, судом вказано, що право банку, як заставодержателя, звернути стягнення на предмет застави передбачено п.1.7.1 договору застави, а порядок звернення стягнення і реалізації предмета застави регламентовано п.24 цього договору (шляхом продажу банком предмета застави із укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем, в т.ч. з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця (а.с.103,104)

Зі змісту постанови державного виконавця від 05.06.2012 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-4/11, виданого 25.07.2011 року про передачу «Приватбанк», шляхом вилучення у ОСОБА_1 належного йому на праві власності заставного майна, а саме : автомобіля SKODA модель FABIA рік випуску 2007 тип ТЗ Хечбек легковий, № кузова/TMBP НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконавчий документ виконано фактично (а.с.89)

Факт передачі вказаного транспортного засобу підтверджено банком.

Враховуючи вказане рішення суду та факт його примусового виконання в частині передачі ПАТ КБ «Приватбанк», шляхом вилучення у ОСОБА_1 належного йому на праві власності заставного автомобіля, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність протиправної поведінки ПАТ КБ «Приватбанк», яка б могла заподіяти позивачу моральної шкоди, яку позивач пов`язує з викраденням автомобіля.

Судом першої інстанції правильно вказано, що надані позивачем докази (а.с. 22, 23, 37, 110-132, 134) свідчать лише про наявність відкритих кримінальних проваджень № 0006669 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та № 0000473 за ознаками ст. ст. 355 ч.1, 289 ч.1 КК України та жодним чином не підтверджує доводи позивача про викрадення АТ КБ «Приватбанк» його транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду першої інстанції не спростовують, не містять інших засобів доказування і тому колегією суддів не приймаються до уваги.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність дій банку щодо використання його ім`я як фізичної особи, при намаганні діяти від його імені без його згоди, колегія суддів зазначає, що право банку на звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу банком предмета застави із укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем, в т.ч. з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця було передбачено п. 24 укладеного 18.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 договору застави рухомого майна автомобіля SKODA модель FABIA рік випуску 2007.

Тому дії банку щодо намагання отримати дублікат свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля з метою виконання рішення суду про звернення стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором (звернення до управління державтоінспекції 11.11.2014 року та звернення до суду з адміністративним позовом до Управління державної автомобільної інспекції управління міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання видати дублікат свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) не можна вважати протиправною поведінкою, яка б могла спричинити ОСОБА_1 моральної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.11.2011 року у справі № 2-3116/11, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до змісту ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.11.2011 року про закриття провадження у справі № 2-3116/11 ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110197 в сумі 251657,64 гривні звернути стягнення на предмет застави - автомобіль SKODA модель FABIA рік випуску 2007 тип ТЗ хечбек легковий, № кузова/TMBP Y16Y7D456092 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Приватбанку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Суд встановив, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 04 січня 2011 року в справі № 2-4/11 позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110197 від 18.10.2007року в сумі 122532,02 грн вже звернуто стягнення на предмет застави автомобіль SKODA модель FABIA рік випуску 2007 тип ТЗ хечбек легковий, № кузова/TMBP Y16Y7D456092 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 і тому закрив провадження у справі, посилаючись на ч.3 ст.206 ЦПК України. (а.с.15).

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно надав оцінку ухвалі Дніпровського районного суду м.Херсона від 21.11.2011 року про закриття провадження у справі № 2-3116/11, зазначивши, що вказана справа була закрита саме у зв`язку з наявністю судового рішення про звернення стягнення на вказаний в позові предмет застави і не свідчить про розірвання кредитного договору.

Щодо описки в написанні номеру справи (замість 2-3116/11 судом зазначено № 766/21131/18), що допущена судом в оскаржуваному судовому рішенні (2 абзац сторінка 3), на яку вказує ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, як на умисел суду приховати даний доказ та не взяти його до уваги, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в рішенні вказано аркуш справи на якому міститься текст ухвали суду від 21.11.2011 року (а.с.15), наведено її зміст та надано оцінку доводам позивача щодо змісту даної ухвали. Виправлення ж описок у судовому рішення здійснюється відповідно до положень ст.269 ЦПК України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису є реалізацією прав ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитора, отримати від позивача ОСОБА_1 , як боржника у кредитному зобов`язанні, суми заборгованості за кредитним договором, а тому не може бути розцінена як протиправна поведінка ПАТ КБ «Приватбанк».

Так, зі змісту рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Бондар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню слідує, що 13.06.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за № 4959 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 871926,07 гривень.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2017 року у вказаній справі позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 13.06.2016 року за реєстровим номером 4959 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 871926,07 гривень. (а.с.106.107)

Ухвалюючи вказане рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до нотаріуса за виконавчим написом про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 870226,07 грн, оскільки вказана сума не є безспірною з огляду на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона у справі № 2-4/11 та відсутності даних щодо реалізації автомобіля та погашення боргу за кредитом.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно пункту 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Статтями 5, 6 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції», передбачено, що продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема, пов`язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію. Потерпілий повинен довести наявність шкоди, наявність дефекту в продукції, наявність причино-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з банку моральної шкоди з застосування положень ЗУ «Про захист прав споживача».

Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправноюповедінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення суду повно та всебічно досліджено докази на які посилалися сторони, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, оскільки судом не встановлено протиправної поведінки відповідача.

Рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас

Секретар судового засідання: А.В. Кутузова