Провадження № 22-ц/802/293/19 Категорія: 61 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

заявника ОСОБА_2,

представника заявника ОСОБА_3,

представника Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, орган державної виконавчої служби - Другий відділ Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 в листопаді 2018 року звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заява мотивована тим, що Банком здійснено анулювання заборгованості за Кредитним Договором № 0201/0308/71-023 від 05 березня 2008 року. 06.11.2018 відбулося зняття обтяжень з іпотечного майна. Зазначає, що станом на 02.07.2018 у неї відсутні будь-які фінансові зобов'язання перед ПАТ «Альфа-Банк». Кредитний договір № 0201/0308/71-023 від 05.03.2008 припинив свою дію, а тому просить суд визнати виконавчий лист № 161/18615/14-ц від 25.03.2015, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості згідно кредитного договору № 0201/0308/71-023 від 05.03.2008 у сумі 437 794 (чотириста тридцять сім тисяч сімсот дев'яносто чотири ) грн 05 коп. та стягнення витрат пов'язаних зі сплатою судового збору в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що в даному випадку наявні матеріально-правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, крім того стягувач не заперечує проти задоволення заяви та підтверджує відсутність зобов'язань ОСОБА_2 перед стягувачем.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою її вимоги задовольнити.

Відзиви на апеляційну скаргу в даній справі не подавалися.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. апеляційну скаргу не визнав та просив її відхилити.

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» подало заяву про розгляд справи без участі їхнього представника.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 та її представника, представника Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 2 ЦПК України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість судових рішень.

Обов'язковість виконання судових рішень закріплена також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, положення якої є обов'язковими для виконання в Україні. Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є видання виконавчого листа помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; інші причини.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_5 05 березня 2008 року було укладено Кредитний Договір № 0201/0308/71-023, відповідно до якого банком надано ОСОБА_5 кредит в розмірі 48 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,5% на рік. Кінцевим терміном повернення передбачено 05.03.2038 року (а.с. 61-65).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрували шлюб 24.05.2013, про що складено актовий запис № 409, дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 (а.с. 75).

З повідомлення про відступлення від 05.06.2012 вбачається, що між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було здійснено відступлення права вимоги за кредитними договорами, договорами іпотеки, договорами застави та/або договором поруки, зокрема щодо кредитного договору 0201/0308/71-023 від 05.03.2008 та договору забезпечення 0201/0308/71-023-Z-1 від 05.03.2008 (а.с. 66).

15.06.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с. 67, 68).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року було задоволено позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк » до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0201/0308/71-023 від 05.03.2008. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 437 794 (чотириста тридцять сім тисяч сімсот дев'яносто чотири ) грн. 05 коп., згідно кредитного договору № 0201/0308/71-023 від 05.03.2008. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» понесені витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. Рішення набрало законної сили 22.12.2014 року. (а.с. 47-48).

На виконання вищевказаного рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист № 161/18615/14-ц від 25.03.2015 (а.с. 60), який було пред'явлено до виконання.

17 жовтня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода до Кредитного Договору № 0201/0308/71-023 від 05.03.2008 року. Зокрема, відповідно до п. 6 даної угоди сторони дійшли згоди, що Банк має право у відповідності до вимог ст. 605 ЦК України звільнити Позичальника від подальшого виконання зобов'язань за Договором повністю або частково на розсуд Банку, шляхом направлення Банком відповідного рекомендованого листа (повідомлення) за місцем проживання Позичальника. Відповідно до п. 2 даної угоди сторони домовились про те, що з дати настання обставин, передбачених п. 6 цієї Додаткової угоди, припиняється дія Договору (а.с. 69).

17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 на рахунки Кредитора (ПАТ «Альфа-Банк») було здійснено оплату заборгованості за Кредитним Договором № 0201/0308/71-023 від 05.03.2008 у сумі 12 000 (дванадцять тисяч доларів США 00 центів), що у гривневому еквіваленті становить 318 455,50 (триста вісімнадцять тисяч чотириста п'ятдесят п'ять гривень п'ятдесят копійок), що підтверджується квитанцією №1630880 від 17.10.2017 ( а.с. 71).

Згідно Довідки про стан кредиторської заборгованості у сегменті роздрібного бізнесу від 17.10.2017, станом на 17.10.2017 ОСОБА_2 внесено кошти у розмірі 12 000,00 доларів США, чим виконано зобов'язання перед Банком. Станом на 17.10.2017 заборгованість за Кредитним Договором № 0201/0308/71-023 від 05.03.2008 становить 30 692,93 (тридцять тисяч шістсот дев'яноста два) долари США 93 центи. Користуючись своїм правами наданими ПАТ «Альфа-Банк» нормами ст. 605 Цивільного Кодексу України, ПАТ «Альфа-Банк» звільняє ОСОБА_2, позичальника протягом шести місяців з моменту 17.10.2017 від подальшого виконання обов'язків щодо повернення частини заборгованості за Кредитним Договором № 0201/0308/71-023 від 05.03.2008 у розмірі 30 692,93 (тридцять тисяч шістсот девяноста два) долари США 93 центи. (а.с. 72).

З повідомлення ПАТ «Альфа-Банк» № 64792-34-6/6 від 27.07.2018, вбачається, що 02.07.2018 Банком здійснено анулювання заборгованості за Кредитним Договором № 0201/0308/71-023 від 05.03.2008: основна заборгованість у розмірі 30 692,93 (тридцять тисяч шістсот дев'яноста два) долари США 93 центи, що в еквіваленті по курсу НБУ на 02.07.2018 становить 808067,93 (вісімсот вісім тисяч сім гривень 00 копійок); нараховані відсотки 2,19 (два) дол. 19 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ на 02.07.2018 становить 57,66 (п'ятдесят сім гривень шістдесят шість копійок) ( а.с.73).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки вбачається, що відбулося зняття обтяжень з іпотечного майна (а.с. 73,74).

У ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» статті від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який був чинний на час пред'явлення виконавчого листа до виконання, поняття «виконавче провадження» визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень. Наведене узгоджується з практикою Європейського суду щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У статті 49 Закону № 606-XIV передбачено вичерпний перелік випадків закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення ЄСПЛ; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Частина 1 ст. 39 діючого ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII 02.06.2016 передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», її дочірньою компанією «Газ України», Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Виконавчий лист було видано на стягнення в користь банку заборгованості по кредитному договору, а також судового збору. Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий лист в повному обсязі не виконано. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та проводились виконавчі дії.

Стаття 27 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII 02.06.2016 передбачає стягнення виконавчого збору.

Підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, діляться на матеріально-правові (відсутність у боржника обов'язку) і процесуальні (обставини, що свідчать про помилкову видачу виконавчого листа).

З матеріалів справи та наведених вище норм вбачається, що такі обставини в даній справі відсутні, отже немає підстав для задоволення з вказаних мотивів заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, на думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, повно з'ясувавши всі обставини справи і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

За ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази (ч. 1 ст. 258 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуючий

Судді