Справа № 2-3491/2009
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретар судового засідання Михайленко О.С.,

за участі державного виконавця Кирилюк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла в порядку ст. 439 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з поданням про примусове проникнення, в порядку ст. 439 ЦПК України, до квартири АДРЕСА_1, що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 для проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа про стягнення солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ «Укрінбанк» заборгованості 491346,24 та судового збору 1700 грн. та 30 грн - ІТЗ.

Подання мотивоване тим, що виконанні у відділі державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3491/2009 виданого 30.09.2009 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ «Укрінбанк» заборгованості 491346,24 грн. та 1700 грн. судового збору та 30 грн. судового збору ІТЗ.

Зазначає, що рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, в добровільному порядку доступу в квартиру не надає, іншого майна на яке можна звернути стягнення не виявлено.

У відповідності до ст.439 ЦПК України, подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи розглядається в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

В судовому засіданні державний виконавець підтримала подання та просила його задовольнити з підстав та мотивів, які в ньому наведені, на підставі наявних в матеріалах подання доказів.

Розглянувши та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Частиною першою ст.439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

При цьому необхідно враховувати, що недоторканість житла гарантується статтею 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 11.07.2012 року відкрито виконавче провадження ВП №33343825.

Під час виконання виконавчого листа №2-3491/2009 року виданого 30.09.2009 року на виконання рішення суду від 29 травня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ «Укрінбанк» в особі Рівненської філії АТ «Укрінбанк» заборгованості в сумі 491346,24 грн., солідарно, та витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн. та 30 грн. ІТЗ., державним виконавцем винесено постанову від 13.02.2013 року про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 Також державним виконавцем здійснено запит 13.04.2017 році по боржнику до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, запит від 13.04.2017 року по боржнику до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями.

Відповідно до відповіді з відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця та проживання особи, від 26.04.2017 року ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. з 19.03.2002 року.

Державним виконавцем здійснювався виклик №4370 від 24.01.2019 року по місцю реєстрації боржника.

Згідно актів державного виконавця від 25.01.2019 року та 13.02.2019 року, державним виконавцем встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 двері ніхто не відчинив, залишено повістку про виклик державного виконавця.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_3 на праві спільної часткової власності.

З наданих матеріалів виконавчого провадження, а також матеріалів подання не вбачається, що боржник обізнана про наявність стосовно неї виконавчого провадження, оскільки відсутні будь-які докази вручення їй викликів державного виконавця, або документів виконавчого провадження.

Запит про визначення зареєстрованого місця проживання боржника здійснювався ще 2017 року.

Також, в матеріалах подання відсутні будь-які докази, щодо перевірки виконавцем відомостей стосовно перебування боржника в закладах охорони здоровя, кримінально-виконавчих установах, чи перетину боржником державного кордону.

Крім того відсутні відомості про вжиття державним виконавцем інших заходів для зявлення боржника до виконавця, зокрема застосування приводу через органи Національної поліції (ст.438 ЦПК України).

Встановлено, що лише 1/6 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить боржнику, доказів того, що інші співвласники повідомлені та не заперечують проти примусового проникнення до житла, суду не надано.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки відсутні переконливі відомості про те, що боржник обізнаний про наявне виконавче провадження та свідомо ухиляється та перешкоджає вчиненню виконавчий дій, суд дійшов висновку, що подання про примусове проникнення у його житло є необґрунтованим та до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 439 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла в порядку ст. 439 ЦПК України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області (відповідно до пп. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.О. Гордійчук