У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2019 р.м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі заяву представника відповідача Центру професійно-технічної освіти - адвоката Товянської Ірини Олегівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру професійно-технічної освіти м.Житомира про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 09.09.2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Центру професійно-технічної освіти м.Житомира у повному обсязі(а.с.82-83).

16.09.2019 року до суду від представника відповідача Товянської І.О. надійшла письмова заява про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з позивача на користь Центру професійно-технічної освіти м.Житомира витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., які витрачені на оплату послуг адвоката Товянської І.О. ( а.с.87-89). В обґрунтування заяви представником відповідача вказано, що судом не вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, а тому дане питання має бути вирішене шляхом ухвалення судом додаткового рішення.

Представник відповідача Товянська І.О. згідно поданої заяви просила проводити розгляд справи без її участі, заяву задовольнити (а.с.98).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, докази, долучені до заяви представника відповідача, вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно положень ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи міститься договір-доручення №1/19 про надання правничої допомоги від 02.01.2019 року, укладений між адвокатом Товянською І.О. та Центром професійно-технічної освіти м.Житомирі в особі директора Перелигіна М.М., відповідно до п.4.2 умов якого сторони погодили, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою та оформляється додатковою угодою до цього договору по кожній окремій справі ( а.с.90-91).

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, представником відповідача не долучено додаткову угоду до договору-доручення №1/19 про надання правничої допомоги, що позбавляє суд можливості пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Товянською І.О. та відповідачем щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару.

Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 31.07.2019 року до договору про надання правової допомоги від 02.01.2019 року, сторони засвідчили, що адвокат надав наступні послуги з правничої допомоги клієнту: ознайомлення з матеріалами справи №296/12639/18 за позовом ОСОБА_1 (500 грн./год.) 1 год.; підготовка та подання відзиву на позовну заяву.(500 грн./год.) 3 год.; здійснення представництва інтересів в суді (1000,00 грн./засідання) орієнтована кількість засідань - 3. Згідно договору клієнт виплатив адвокату 5000,00 грн. (а.с.93).

Проте, судом встановлено, що по справі №296/12639/18 за участю представника відповідача Товянської І.О проведено одне судове засідання -09.09.2019 року.

Крім того, суду не надано доказів внесення грошових коштів в розмірі 5000,00 грн., а надана адвокатом довідка за підписом директора ЦПТО м.Житомир М.М.Перелигіна про виплату коштів адвокату Товянській І.О., на думку суду, не є належним доказом, що підтверджує перерахування відповідачем та відповідно, отримання адвокатом суми гонорару в розмірі 5000,00 грн. за надані адвокатом послуги (а.с.92). Відомість розподілу виплат між працівниками Центру професійно-технічної освіти м.Житомира свідчить лише про нарахування ОСОБА_2 заробітної плати у розмірі 7 647,50 (а.с.99).

Зазначення представником відповідача про надані послуги в заяві про компенсацію витрат, без надання відповідних доказів (платіжного доручення, що підтверджує оплату послуг адвокатом у розмірі 5000,00 грн., копії виписки з рахунку адвоката про надходження коштів за зазначеним платежем), в розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України, не підтверджує належного внесення відповідачем коштів за надану допомогу.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду заяви судом не встановлено достатніх законних підстав для ухвалення у справі додаткового рішення, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача Центру професійно-технічної освіти - адвоката Товянської Ірини Олегівни про ухвалення додаткового рішення у справі № 296/12639/18 за позовом ОСОБА_1 до Центру професійно-технічної освіти м.Житомира про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. С. Рожкова