Номер провадження: 22-ц/813/1883/19
Номер справи місцевого суду: 522/5760/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Комлева О.С., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

-про визнання недійсними договорів кредиту, іпотеки та поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним ми позовними вимогами в котрих просила суд:

-визнати недійсним Кредитний договір від 04.07.2008 року № 1163/1-0 укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Порто-Франко», правонаступнико якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Порто-Франко»

-визнати недійсним іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В. К. 04.07.2008 року за реєстровим № 4786, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Порто-Франко», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Порто-Франко»

- скасувати запис про обтяження № 7510595 в Єдиному реєстрі заборон відчуження

об єктів нерухомого майна;

-визнати недійсним Договір поруки від 04.07.2008 року №04-07-08/5, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «Порто-Франко», правонаступнико якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Порто-Франко»

Вимоги обґрунтовує тим, що оспорюваний кредитний договір суперечить Закону ««Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. При укладенні кредитного договору банк приховав від позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників істотних умов договору, чим увів позивача в оману щодо реальної відсоткової ставки та остаточної суми кредиту.

Позивач вважає, що умови Кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним та, відповідно як наслідок, головного договору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року в позовних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про задоволення позовних вимогах посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.372 Ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Колегія суддів зазначає,що відповідно до частини 5 ст.268 ЦПК України ,датою ухвалення рішення,ухваленого за відсутністю учасників справи,є дата складання повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі частини 2 ст.247 ЦПК України ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав,датою складання цього судового рішення є 13.09.2019 року

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі посилається на ті ж обставини,що викладені в позовній заяві та на те, що районний суд дійшов хибного висновку про те, що несправедливі положення кредитного договору дають підставу для визнання недійсним лише зазначених положень, але не договору в цілому. При цьому посилається на те, що оспорюваний Договір слід визнати недійсним з підстав, визначених ч.1 ст.203 ЦК України так як зміст його суперечить вимогам ст..ст.1054,1046,1049 ЦК України та частини 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, заявник посилається на висновок судово-економічної експертизи та на те, що він не міг в повній мірі оцінити відповідальність Договорів вимогам законодавства,юридичні та фізичні ризики для себе. Скориставшись своєю професійною перевагою Кредитор ввів споживача в оману щодо законності укладення Договорів на таких умовах,порушивши при цьому ч.1 ст.203 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

ФІАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Відмовляючи в задоволені заявлених вимог,районний суд виходив з їх недоведеності.

Повністю погодитись з таким висновком районного суду не можна з наступних підстав.

Встановлено, що 04.07.2008 року між Акціонерним комерційним банком «Порто-Франко», правонаступником якого є ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 04.07.2008 року № 1163/1-08.

Згідно з п. 1.1. Кредитного договору Банк видає Позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 70 000,00 (сімдесят тисяч) доларів США 00 центів з 04 липня 2008 року по 02 липня 2010 року зі сплатою 15 % (п`ятнадцять відсотків) річних.

Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюються за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30- 31/360) та на фактичну суму заборгованості за кредитом, щомісячно в останній робочий день місяця, за період з першого по останнє число поточного місяця. Під час розрахунку процентів враховується день видачі та не враховується день погашення кредиту.

Згідно із п. 3.2. Кредитного договору оплата процентів здійснюється щомісячно з 1-го по 10-е число місяця, наступного за звітним та в кінці строку 02 липня 2010 року.

Відповідно до п. 4.7. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний починаючи з серпня 2008 року щомісячно з 1-го по 10-е число погашати заборгованість за кредитом не менш 1351,00 (одна тисяча триста п`ятдесят один) долар США 00 центів з урахуванням сплати відсотків.

Відповідно до п. 4.8. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку усю суму кредиту в строк по 02 липня 2010 року.

02.07.2010 року між Банком та Позичальником було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 1163/1-08 від 04.07.2008 року, згідно із якою, серед іншого, було подовжено строк повернення кредиту та відсотків за ним до 03.07.2013 року.

року між Банком та Позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 1163/1-08 від 04.07.2008 року, згідно із якою, серед іншого, було викладено у новій редакції пункт 4.7. Кредитного договору, згідно з яким Позичальник зобов`язаний починаючи з квітня 2012 щомісяця з 1-го по 10-е число здійснювати погашення заборгованості перед Банком в сумі передбачених п. 3.2. Договору.

18.05.2015 року між Банком та Позичальником було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 1163/1-08 від 04.07.2008 року, згідно із якою, серед іншого було змінено період оплати процентів та встановлено оплата процентів здійснюється щомісячно з 1-го по 16-е число місяця, наступи звітним та при остаточному погашенні кредиту.

03.07.2013року між Банком та Позичальником було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 1163/1-08 від 04.07.2008 року у відповідності із якою, серед іншого було подовжено строк повернення кредиту до 03.07.2015 року.

Також, було викладено у новій редакції пункт 4.7. Кредитного договору, згідно з яким Позичальник зобов`язаний починаючи з липня 2013 року щомісячно з 1-го по 10-е число здійснювати погашення заборгованості перед Банком в сумі не менш 1530 (одна тисяча п`ятсот тридцять) доларів США 00 центів з урахуванням сплати відсотків.

13.12.2013 року між Банком та Позичальником було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 1163/1-08 від 04.07.2008 року, згідно із якою було викладено у новій редакції пункт 4.7. Кредитного договору згідно з яким Позичальник зобов`язаний починаючи з грудня 2013 року щомісячно з 1-го по 16-е число здійснювати погашення заборгованості перед Банком в сумі не менш 1000,00 дол. США (Одна тисяча доларів США 00 центів з урахуванням сплати відсотків).

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Кредитором та Позивачем - ОСОБА_1 було укладено Договір Іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В. К. 04.07.2008 року за реєстровим № 4786.

Також, у забезпечення виконання зобов`язаннь за кредитним договором між Кредитором та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки від 04.07.2008 року №04-07-08/5.

За змістом положень ст.11 закону «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 04.07.2008 року), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається в тому числі загальна вартість кредиту для споживача.

Тобто вимоги ст.11 закону «Про захист прав споживачів» на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов`язку банку надати детальне зазначення сукупної вартості кредиту в окремому документі.

Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168 (набрали чинності 6.06.2007), зобов`язують банки надавати детальну інформацію про сукупну вартість кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього.

Тобто вона необов`язково має бути викладена як окремий документ.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі;позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки , порядку її нарахування , переліку, розміру й бази розрахунку неустойки ; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору.

Враховуючи зміст наведених пунктів кредитного договору, ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору обізнана щодо оплатності кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Додатком до додаткової угоди до кредитного договору визначено строки розміру погашення щомісячних платежів як за тілом кредиту, так і в розрізі процентів.

Таким чином, позивач була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку із чим не можна визнати кредитний договір недійсним у цілому.

При цьому договір іпотеки та договір поруки є похідними від основного договору, а тому районний суд дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для визнання їх недійсними.

Між тим,недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 ЦК).

З обґрунтованістю позову в частині відмови в недійсності окремих частин кредитного договору колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до п. 4.20.1 вказаного кредитного договору позичальник зобов`язується споатити комісію за розрахункове- касове обслуговування в розмірі 0,5% від суми кредиту в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день видачі кредиту на рахунок Банку № 321; та п..4.20.2 комісію за кредитне обслуговування в розмірі 2,0% від суми кредиту в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день видачі кредиту на рахунок Банку № НОМЕР_1 .

За положеннями ч.5 ст.11, чч.1, 2, 5, 7 ст.18 закону «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо, всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту( комісії), і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч.8 ст.18 закону «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до п.3.6 вищезгаданих правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк учиняє на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, умови кредитного договору щодо комісія в розмірі 0,5% від суми кредиту в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день видачі кредиту на рахунок Банку № НОМЕР_1 та за кредитне обслуговування в розмірі 2,0% від суми кредиту є незаконними у силу ч.5 ст.11, чч.1, 2, 5, 7 ст.18 закону «Про захист прав споживачів».

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував вищенаведені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині судового рішення, а тому відповідно до ст.736 ч.1 п.4 ЦПК є підставою для скасування судового рішень із ухваленням нового рішення про визнання п.п.4.20.1 та 4.20.2 угоди до кредитного договору недійсними.

В іншій частині позову необхідно відмовити, у тому числі у частині оспорення договорів забезпечення кредиту, оскільки основне зобов`язання залишається дійсним, за винятком зазначених умов.

Разом з тим згідно із ч.1 ст.651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.3 ст.653 ЦК, у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, сторони кредитного договору досягли домовленості щодо порядку зміни розміру строку та суми кредиту, який передбачає необхідність отримання згоди позичальника, а тому не можна погодитися з доводами апеляційної скарги щодо недійсності кредитного договору.

З врахуванням зазначеного районний суд дійшов помилкового висновку, що несправедливі умови кредитного договору щодо сплати комісії не можна визнати недісними, а тому в цій частині з підстав ст.376 ч.1 п.4 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про визнання п. 4.20.1 та 4.20.2 до кредитного договору - недійсними.

Щодо визнання недійсним кредитний договір в цілому, судова колегія погоджується з судженням районного суду що позивач була проінформована про всі істотні умови договору,спосіб та термін погашення кредиту його сукупну вартість,розмір та терміни сплати процентів та інших платежів.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір в силу ч.1 ст.203 ЦК України є недійсним так як зміст його суперечить вимогам ст..ст.1054,1046,1049 ЦК України та частини 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є такі, що не відповідають обставинам по справі.

З врахуванням зазначеного та в силу ст.376 ч.1 п. 4 ЦПК України судова колегія дійшла висновку, що визначена сторонами комісія від суми кредиту в розмірі визначена п.4.20.1. та 4.20.2 є незаконною у силу ч.5 ст.11,ч..1.2.5.7 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів», а тому районний суд помилково відмовив в цій частині позивних вимогах.

Керуючись ст. 367,368,374, 376,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року скасувати та прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів кредиту, іпотеки та поруки задовольнити частково.

Визнати пп.4.20.1;4.20.2( в частині комісії) кредитного договору від 04.07.2008 року № 1163/1-08- недійсним.

В іншій частині заявлених позовних вимог-відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді О.С.Комлева

-

Т.В.Цюра