ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 754/10375/18

провадження № 22-ц/4809/1375/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

заявник - Старший державний виконавець Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Шевчук Н.І.

боржник - ОСОБА_1

стягувач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2019 року у складі судді Панасюка І. В. у справі за поданням старшого державного виконавця Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про примусове проникнення до житла боржника,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року старший державний виконавець Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Шевчук Н.І. звернувся в суд із поданням про примусове проникнення до житла боржника.

Зазначав, що на виконанні в Гайворонському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області знаходиться виконавче провадження АСВП № 5912980 по виконанню виконавчого листа № 754/10375/18 від 22 квітня 2019 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_1 і повернення її матері ОСОБА_2 . Під час виконання судового рішення 07 червня 2019 року та 19 червня 2019 року ОСОБА_1 відмовився пустити стягувача на подвір?я будинку, в якому проживає разом зі своїм батьком, власником якого є ОСОБА_4 .

Просив винести ухвалу про примусове проникнення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 для виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_1 та повернення її матері ОСОБА_2 .

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2019 року подання старшого державного виконавця Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про примусове проникнення до житла боржника задоволено. Надано дозвіл на примусове проникнення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому, згідно виконавчого документа, перебуває дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно якої видано Деснянським районним судом м. Києва виконавчий лист № 754/10375/18 від 22 квітня 2019 року про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_1 , і повернення малолітньої дитини її матері ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановлену з порушенням норм процесуального права, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця. Зазначає, що факт не допуску стягувача до житла, у якому проживає боржник і дитина, не може бути достатнім для висновку, що з боку боржника чинились перешкоди виконанню судового рішення про відібрання дитини, а також що в результаті не допуску стягувача до житла виконання рішення суду стало неможливим. ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень не містять положень, які зобов?язують боржника за рішенням про відібрання дитини здійснювати будь-які активні дії. У боржника відсутній обов?язок допускати стягувача чи інших учасників виконавчого провадження до житла, яким він користується та у якому разом з ним проживає дитина. Такий обов?язок відсутній і у власника житла. В поданні державного виконавця та ухвалі суду не наведено обґрунтування того, яким чином не вчинення боржником дій, які він не зобов?язаний вчиняти, ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим. При проведенні виконавчих дій була присутня стягувач, яка мала змогу спілкуватись із дитиною та спостерігати за ходом проведення виконавчих дій, що підтверджується актами державного виконавця від 07 червня 2019 року, 19 червня 2019 року, складеними в присутності стягувача та відеозаписами з місця проведення виконавчих дій. Судом не враховано, що дійсною причиною невиконання рішення суду є небажання дитини в добровільному порядку залишати своє місце проживання з батьком, а не не допуск стягувача до житла боржника.

Апеляційне провадження відкрито 01 серпня 2019 року (а.с.49), ухвалою від 06 серпня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 21 серпня 2019 року (а.с.57). За клопотанням Зоріна Д.Г. розгляд справи відкладено на 04 вересня 2019 року.

Ухвалою від 04 вересня 2019 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про відібрання дитини від батька і повернення її за попереднім місцем проживання (а.с.137,138).

Ухвалою від 09 жовтня 2019 року провадження у справі поновлено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити ухвалу суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що оскільки боржник не допустив стягувача та інших учасників виконавчого провадження до житлового приміщення, в якому перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 , що фактично унеможливило виконання судового рішення, державний виконавець мав законні підстави для звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи. До того ж пояснення малолітньої ОСОБА_5 , яка вже два роки не бачилась із матір?ю, не можуть бути її вільним волевиявленням, оскільки вона вже була опитана у судовому засіданні. Також ОСОБА_4 не є родичем ОСОБА_6 (а.с.61-64).

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що під час виконання судового рішення 07 червня 2019 року та 19 червня 2019 року боржником відмовлено в доступі стягувача до дитини та її входу на територію домоволодіння де проживає дитина і яке належить ОСОБА_4 . Проведення виконавчих дій без участі стягувача при виконанні виконавчих документів даної категорії не можливі. Дії (бездіяльність) боржника призводять до тривалого невиконання судового рішення, що тягне за собою порушення строків його виконання, а також вимоги чинного законодавства щодо обов?язковості судових рішень. Активні дії боржнику при примусовому виконанні даного виконавчого документа однозначно слід вжити, а саме: надати доступ відповідним органам державної влади, які виконують рішення суду та стягувачу, якій передається дитина - безпосередньо до самої дитини, не перешкоджати в проведенні виконавчих дій, підготувати дитину до передачі та інші (а.с.66-68).

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, пояснив, що рішення суду про відібрання дитини не виконується, оскільки донька не хоче повертатися до матері, це є її особисте бажання, яке необхідно враховувати.

Інші учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.150-151,153,157,160), в засідання апеляційного суду не прибули, подали письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін (а.с.129-130, 163).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_7 , Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей, позов ОСОБА_2 задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір?ю ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . В частині позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_8 відмовлено. Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року судові рішення залишені без змін.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, позов залишено без задоволення.

Деснянський районний суд міста Києва ухвалив 09 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про відібрання дитини від батька і повернення її за попереднім місцем проживання, рішенням, яким відібрано малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_1 та повернення її матері ОСОБА_2 . Допущено негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набрало законної сили 09 жовтня 2019 року.

На виконання зазначеного рішення суду Деснянським районним судом м.Києва 22 квітня 2019 року видано виконавчий лист (а.с.6), який перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Шевчук Н.І. (а.с.7-12).

До цього часу рішення суду про відібрання дитини є невиконаним.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Судові рішення, що набрали законної сили , обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом ( ч.1 і ч.2 статті 18 ЦПК України).

Примусове виконання рішення про відібрання дитини здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", на підставі виконавчих листів, що видаються судами.

Відповідно до частини першої статті 11 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок виконання рішення про відібрання дитини встановлено статтею 64 Закону. Під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов`язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування.

Двічі 07 червня 2019 року та 19 червня 2019 року державний виконавець за участю стягувача, понятих, представника органу опіки та піклування, представника поліції приходив за фактичним місцем проживання боржника ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , однак рішення суду не виконано і дитина матері не передана. Стягувач на подвір`я допушена не була (а.с.10-21).

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно з ч. 1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Матеріали справи свідчать, що державним виконавцем вживались всі необхідні дії, передбачені Законом, з метою примусового виконання виконавчого листа, про відібрання дитини. Однак боржник ОСОБА_1 рішення суду не виконує, дитину матері не передав.

За таких обставин слід визнати, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції, вказана в п.35 ч.1 ст.353 ЦПК України, не підлягає касаційному оскарженню після її перегляду в апеляційному порядку.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко