Справа № 490/8358/18
н/п 2/490/1381/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі - Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про усунення перешкод а користуванні житлом та вселення

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення. Позивач вказує, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 06.08.2007 року позивач ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої Ѕ частини квартири є відповідач ОСОБА_2 . Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.11.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач змінили замки в квартирі та перешкоджає позивачу користуватися своєю власністю. Іншого житла позивач не має, змушений винаймати житло. Позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити його у вищевказану квартиру.

Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач не заперечувала проти позову., По суті спору відповідач пояснила суду що перешкоди усунуті, ключі від спільної квартири передала позивачу в грудні 2018 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову.

Судом досліджено заочне рішення по справі № 490/9931/13-ц від 27 листопада 2013 року, згідно якого шлюб, зареєстрований 03 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Судом досліджено витяг ММ БТІ № 16057138 від 25.09.2007 року, згідно якого позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить Ѕ частина трикімнатної квартири АДРЕСА_2 та Ѕ цієї квартири також знаходиться у власності відповідача ОСОБА_2 .

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 Цивільного процесуального кодексу України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

В силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, те, що відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить позивачу, беручи до уваги, що відповідач дійсно перешкоджає позивачу користуватися частиною квартирою, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині вселення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Зобов?язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Вселити ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя