ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/298/19

провадження № 22-ц/4809/1270/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Кіселика С. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Пантелеєв Олександр Миколайович,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пантелеєва Олександра Миколайовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2019 року у складі головуючого судді Гершкула І. М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

27.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.34), просила стягнути заборгованість з аліментів у сумі 71 694,85 грн, пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 10 008,13 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 Відповідач ухилявся від сплати аліментів, а тому виникла заборгованість на суму 71 694,85 грн, у зв`язку з несплатою якої позивач має право на стягнення пені 10 008,13 грн.

Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 10 008,13 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник позивача - адвокат Пантелеєв О. М. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про стягнення 71694,85 грн заборгованості по сплаті аліментів та 19008,13 грн пені за прострочення сплати аліментів.

Зазначив, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Суд першої інстанції не врахував, що за наявності спору про заборгованість по сплаті аліментів державний виконавець не має права стягувати спірну заборгованість, такий спір вирішується на підставі судового рішення.

Відповідно до довідки-розрахунку, яку було надано до суду, борг зменшився до 68651,85 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Пантелеєва О. М., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості з аліментів.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2004 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 16.08.2004 року і по 06.10.2016 року, тобто до повноліття сина (а.с.60).

На підставі вказаного рішення Кіровоградським районним судом Кіровоградської області 04.02.2008 року видано виконавчий лист №2-701/2004р. (а.с.8).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12.03.2013 року і по 06.10.2016 року, тобто до повноліття сина (а.с.61).

На підставі вказаного рішення Кіровоградським районним судом Кіровоградської області 15.04.2013 року видано виконавчий лист №2/390/225/13 (а.с.6).

Постановами державного виконавця від 18.03.2017 року та 26.07.2017 року вказані вище виконавчі листи повернуто стягувачу, оскільки у боржника не виявлено майно на яке може бути звернено стягнення та закінчився строк їхнього виконання (а.с.5,7).

Відповідно розрахунку заборгованості з аліментів за період з 16.08.2004 року по 06.10.2016 року по виконавчому листу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області № 2-701 від 15.09.2004 року, який надано Кіровоградським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області позивачу, заборгованість за аліментами станом на 06.10.2016 року становила 71 694,85 грн (а.с.11-22).

На запит суду Кіровоградським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області надано розрахунок заборгованості за аліментами за період з 16.08.2004 року по 06.10.2016 року по виконавчому листу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області № 2-701 від 15.09.2004 року, з якого вбачається, що станом на 06.10.2016 року розмір заборгованості складав 68 651,85 грн (а.с.63-75).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Суд першої інстанції, враховуючи заявлені вимоги і відсутність заперечень відповідача щодо розміру пені від суми несплачених аліментів, обґрунтовано вважав, що зазначена у прохальній частині сума пені підлягає стягненню з ОСОБА_4 , оскільки з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач несвоєчасно та неповно сплачував аліменти, з його вини виникла заборгованість.

При цьому враховано, що відповідач не надав суду доказів про те, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин (несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильне перерахування аліментів банками, тощо), не заперечував проти розміру неустойки (пені).

Висновки суду першої інстанції в цій частині є законними і обгрунтованими, рішення прийняте з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, у межах заялених позивачем вимог та з урахуванням наявних у справі доказів, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, не містять посилання на будь-який розрахунок пені, який не був врахований судом.

В іншій частині рішення суду ухвалене без урахування доводів сторін та належної оцінки досліджених доказів, тому підлягає скасуванню.

Відповідно ст. 194 ч.ч. 1, 3, 4 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання; заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду; заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно ст. 195 ч.3 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, а також статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, де зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

При відсутності спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні заборгованості з аліментів, зазначив, що заборгованість зі сплати аліментів існує, проте відсутні докази наявності спору між сторонами щодо розміру заборгованості, тому заборгованість зі сплати аліментів має стягуватися державним виконавцем у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів на підставі Закону України ''Про виконавче провадження'', а не на підставі повторного рішення суду про стягнення аліментів, які не виплачені.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки суд не взяв до уваги, що виконавчі листи, які були повернуті у зв`язку зі спливом терміну виконання, довідки державного виконавця містять різні дані про про розмір заборгованості по аліментам (а.с. 6, 11-22, 62-73), у поданій відповідачем заяві (а.с. 50) вказано, що він не погоджується із визначеним державним виконавцем розміром заборгованості і вважає, що не всі сплачені на утримання дитини суми були враховані державним виконавцем.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів, вважає, що матеріали справи містять докази про наявність спору між сторонами щодо розміру заборгованості, тому, враховуючи те, що обов`язок ОСОБА_4 по утриманню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який досяг повноліття, припинився, не вчиняються дії з примусового виконання судових рішень про стягнення аліментів, залишилась непогашеною, з урахуванням сплачених боржником коштів, сума боргу за аліментами - 68 651,85 грн (а.с. 62-73), яка може бути стягнута за позовом одержувача аліментів ОСОБА_1 , що відповідає принципу верховенства права, засадам справедливості, розумності та добросовісності.

Після вирішення спору щодо розміру заборгованості по аліментам, визначена судом сума до стягнення з відповідача за даним позовом, не може бути повторно стягнута за виконавчими листами, які були повернуті стягувачу аліментів ОСОБА_1 (а.с. 5, 6, 7, 8).

На підставі ст. 376 ЦПК України, заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості по аліментам підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вказаної вимоги і стягнення з відповідача на користь позивача 68 651,85 грн заборгованості за аліментами.

В іншій частині заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2019 року є законним та обґрунтованим, підлягає залишенню без змін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1966,50 грн (786,60 грн за подання позову та 1179,90 грн за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пантелеєва Олександра Миколайовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості по аліментам скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаної позовної вимоги.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , - 68 651,85 грн заборгованості за аліментами.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави 1 966,50 грн судового збору.

В іншій частині заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик