Дата документу 23.09.2019 Справа № 336/4088/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/4088/18 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ 22-ц/807/2093/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенко Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року у справі за позовом Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт» (представник Водяницький О.О.) до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ

В липні 2018 року ДП «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що у липні 1984 року відповідач ОСОБА_1 прийнята на роботу до військової частини НОМЕР_1 . У січні 1996 року ОСОБА_1 надано житлову площу в гуртожитку військової частини НОМЕР_1 в кімнаті АДРЕСА_1 , який перебуває на балансі ДП «ЗДАРЗ «МіГремонт». З 01.08.1997 трудові правовідносини між ОСОБА_1 та в/ч НОМЕР_2 розірвані на підставі ст. 38 КЗпП України. ОСОБА_1 та члени її сім`ї син ОСОБА_3 , співмешканець ОСОБА_2 , що має пільги по сплаті за житлово-комунальні послуги, як учасник бойових дій - залишились проживати в кімнаті АДРЕСА_1 . Вказані мешканці гуртожитку користуються комунальними послугами, але за їх надання не сплачують. За період з січня 2016 року по жовтень 2018 року включно заборгованість становить 11 712,54 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 11 712,54 гривень та судовий збір у сумі 1 762,00 гривні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Середи Д.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також співмешканець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкають у кімнаті АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 працювала на ДП «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт» (раніше військова частина НОМЕР_1 ) з 23.07.1984 електромонтажником літальних апаратів 1 розряду Цеху №1 (прийнята на роботу на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 23.07.1984 №222) по 01.08.1997 (на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 01.08.1997 №140 звільнена з посади чергової гуртожитку), що підтверджено довідкою позивача №47 від 23.01.2018 (а.с.6).

За змістом вказаної довідки на підставі директиви МО України від 01.07.1997 №115/1/0200 військова частина НОМЕР_1 перейменована у військову частину НОМЕР_3 , а на підставі директиви МО України від 07.12.2004 №Д312/1/028 військова частина НОМЕР_3 перейменована на ДП міністерства оборони України «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт». Згідно з наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 22.02.2012 №83 найменування змінено на ДП «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт». Тобто, позивач є правонаступником військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ордеру військової частини НОМЕР_1 на житлову площу у гуртожитку №16 ОСОБА_1 надано право на зайняття із сім`єю з 1 особи житлової площі у гуртожитку АДРЕСА_2 , розміром 25 кв.м., у м. Запоріжжі. Ордер виданий на підставі спільного рішення адміністрації військової частини, профспілкового комітету військової частини від 25.12.1995 (а.с.7).

З даних ордеру ДП «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГремонт» на житлову площу у гуртожитку №46 ОСОБА_2 надано право на зайняття із сім`єю житлової площі у гуртожитку АДРЕСА_2 . Ордер виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства від 29.09.2015 (а.с.8).
Гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_3 перебуває на балансі позивача, як об`єкт житлового фонду, що підтверджено відомостями про нерухоме державне майно форми 2-б(д) Міністерства оборони України (станом на 01.04.2018, а.с.20).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.02.2004, виданого Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, об`єкт із інв.№0031 літ А-4, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , є власністю Держави в особі Верховної Ради України на підставі рішення Виконавчого комітету ЗМР від 26.12.2003 №437/4 (а.с.39). Реєстрація права власності здійснена 03.02.2004, номер запису 5014 в книзі 16 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий ОП ЗМБТІ за №2736527 від 04.02.2004 - а.с.40).
Судом першої інстанції враховано, що відповідачами не заперечується зайняття вказаної житлової площі у гуртожитку, факт постійного проживання у кімнаті №35 гуртожитку та користування житлово-комунальними послугами, тому ці обставини на підставі ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 22.02.1996 ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, безтерміново. За довідкою до акта огляду МСЕК АВ №0304665 від 08.07.2015 йому встановлено інвалідність І групи «Б» безстроково (а.с.80).

Згідно з відомістю нарахувань та сплати за гуртожиток за період з 01.01.2016 по 31.10.2018, заборгованість відповідачів за надані житлово-комунальні послуги (утримання гуртожитку, холодне гаряче водопостачання, водовідведення, постачання електричної енергії, газ) станом на 01.11.2018 складає 11 712,54 гривень.

Як зазначив суд першої інстанції, з наданої позивачем відомості нарахувань вбачається, що пільги ОСОБА_4 протягом усього вказаного періоду користування гуртожитком були враховані та зазначені у відомості.

Позивач листом від 22.01.2018 (а.с.19) звертався до відповідача-1 із вимогою про добровільну сплату заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, але відповідачами заборгованість не сплачена.

Судом першої інстанції зроблено посилання на чинне законодавство в галузі житлово-комунальних послуг.

Зокрема, за змістом ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Так, нормою ст. 5 вказаного закону визначено перелік послуг, що відносяться до житлово-комунальних. Цей перелік повністю узгоджується із відомістю нарахувань, наданою позивачем.
П.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовано, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Крім того, статтею 9 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Також суд першої інстанції виходив з того, що позивачем наданий розрахунок, який не суперечить закону, не спростований відповідачами, містить посилання на наявність пільг у ОСОБА_4 та складений з зазначенням заборгованості по кожному з видів наданих послуг ( а.с. 9-14, 63-69).

Відповідачами не доведено, що зазначений розрахунок виходить за межі встановлених тарифів або іншим чином порушує права відповідачів як споживачів послуг.

За ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції не встановлено порушень з боку позивача норм п.2 ч.1 ст. 7, п.3 ч.2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», як на це посилалась відповідач у відзиві.

Обидві апеляційній скарги містять заперечення проти нарахованої суми заборгованості, проте не містять обґрунтувань цих заперечень, зводяться до того, що нібито не враховані пільги , які має ОСОБА_5 .

Натомість з наданого позивачем розрахунку (а.с.69) вбачається, що загальна заборгованість по сплаті за надані послуги становила понад 25 000 гр., але з цієї суми вирахувані сплачені відповідачами грошові суми за період заборгованості у розмірі 3313,14 гр. та врахована пільга Журавльова, у зв`язку з чим обсяг заборгованості зменшено на 11230,66 гр..

Таким чином, пільга Журавльова при здійсненні розрахунку була врахована, залишок заборгованості було стягнено з відповідачів.

Також зазначеним розрахунком підтверджується та не спростовано відповідачами що вони тривалий час взагалі не сплачують заборгованість за надані послуги. За наданим розрахунком на час розгляду справи грошові суми не сплачувалися з не сплачувалися взагалі з жовтня 2017 року.

За таких обставин суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову задоволення позовних вимог.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 23 вересня2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А.Онищенко