ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1759/19 Номер провадження 22-ц/814/1958/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в інтересах ОСОБА_1 та апеляційною скаргою адвоката Гаро Ганни Олександрівни, представника Віннена ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Самсонової О.А. у період часу з 11:41:02 год. до 11:58:24 год. (повний текст судового рішення виготовлений 11 травня 2019 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2019 року позивач Віннан ОСОБА_4 , в інтересах якого діяло Головне управління юстиції у Полтавській області, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сторони одружилися ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Полтаві. Дочка народилася у м.Портсмут, ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина з народження постійно проживала у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії.

З червня 2017 року сторони почали проживати окремо. Позивач регулярно приїздив до місцевого контактного Центру Люїшам (адміністративний район Лондона), у приміщенні якого бачився з дитиною кожні два тижні протягом двох годин згідно з Розпорядженням Суду у справах сім`ї м.Портсмут від 13 червня 2017 року. Але 04 вересня 2018 року відповідач разом з дитиною залишила Великобританію і приїхала в Україну. Починаючи з вересня 2018 року, позивач не може отримувати будь-які відомості про дитину. На даний час йому невідоме точне місцезнаходження дитини, з ким вона перебуває, її стан здоров`я тощо.

Позивач ніколи не давав своєї згоди на переїзд дитини на постійне місце проживання в Україну і вважає, що відповідач самостійно змінила місце проживання спільної малолітньої дитини і визначила її нове місце проживання в Україні з порушенням батьківських прав позивача, адже ні усної, ні письмової згоди на зміну постійного місця проживання малолітньої ОСОБА_6 він не давав.

З цих підстав позивач просив визнати незаконним вивезення та утримання відповідачем на території України малолітньої дитини Женев`єви ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути малолітню Женев`єву Люсіль Віннан до місця постійного проживання у Великобританію. Витрати, пов`язані з поверненням дитини до Великобританії, просив покласти на позивача.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25 900 гривень 00 копійок (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот гривень нуль копійок) на відшкодування понесених судових витрат на правову допомогу.

Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області в апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що з огляду на позицію відповідача вона не має наміру повертатися з дитиною на постійне місце проживання до Великобританії, чим порушує права дитини та позивача, зокрема право дитини на належне батьківське виховання, право позивача особисто брати участь у вихованні дитини, право на безперешкодне спілкування з дитиною, на визначення місця проживання дитини. Позивач здійснила протиправне переміщення дитини та продовжує незаконно утримувати її на території України.

У підтвердження правомірності позовних вимог в апеляційній скарзі зроблене посилання на міжнародне законодавство, прецедентну практику ЕСПЛ, а також судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Звертає увагу на те, що рішення про повернення дитини не є рішенням про визначення місця проживання дитини і не позбавляє відповідача права звернутися до компетентного суду з метою визначення місця проживання дочки.

Адвокат Гаро Г.О., представник позивача Віннена Грехема ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що згідно Гаазької Конвенції один з батьків або членів сім`ї не може самостійно приймати рішення про зміну постійного місця проживання дитини. Незаконне переміщення та утримання дитини порушує її права та інтереси і права батька на піклування про дитину, без згоди якого відбулася зміна місця проживання.

В апеляційній скарзі підкреслюється, що суд неправильно оцінив наявні в матеріалах справи докази та належним чином не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Висновок суду про те, що повернення до країни постійного місця проживання поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної чи психологічної шкоди, або іншим шляхом створить для неї нетерпиму обстановку необґрунтований належними і достатніми доказами.

Згідно постанови Суду у справах сім`ї м.Портсмут заборонено відповідачу вивозити дитину з графства Хемпшир, з Англії та Уельсу. Також її було попереджено про те, що вивезення дитини із Великої Британїі без дозволу є кримінальним злочином згідно з Актом про викрадення дітей від 1984 року. Цим же судом було зазначено, що постійним місцем проживання дитини є територія Англії та Уельсу.

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційні скарги, у якому просить залишити їх без задоволення, а рішення суду без змін..

У відзиві відповідачкою викладене власне бачення ситуації, що склалася між нею і позивачем, стверджується про доведеність неспроможності позивача забезпечити належні умови життя і виховання дитини. З посиланням на конкретні рішення ЄСПЛ відповідачка стверджує, що питання щодо повернення дитини має вирішуватися у нерозривному зв`язку із питанням про забезпечення найкращих інтересів дитини.

В апеляційній скарзі стверджується, що доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

19 червня 2019 року Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, посилаючись на п.10 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою КМУ №952 від 10 липня 2016 року, та звернення позивача за правовою допомогою до адвоката, повідомило про припинення представництва позивача у справі відповідно до ч.4 ст.64 ЦПК України.

27 серпня 2019 року апеляційним судом отримано заяву адвоката Гаро Г.О., датовану 31 липня 2019 рок, у якій вона повідомила про припинення угоди з надання правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 з 01 серпня 2019 року та зазначила, що позивач підтримує апеляційну скаргу і просить розглянути справу без його участі.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Спірні правовідносин врегульовані нормами Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, яка застосовується у відносинах між Україною та Великобританією, і набула чинності з 01 червня 2011 року.

Відповідно до ст.9 Конституції України, ст.19 ЗУ "Про міжнародні договори України" Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей є частиною національного законодавства України, та підлягає обов`язковому застосуванню.

Виходячи з преамбули Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей та її положень, головними цілями Конвенції є забезпечення негайного повернення дітей до держав їхнього постійного місця проживання та захист від шкідливих наслідків їх незаконного переміщення до інших держав або незаконного утримування. Суть Конвенції полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини та, зокрема, вивозити її в іншу державу. А у випадку виникнення такої ситуації дитина має бути негайно повернута в державу свого постійного проживання для того, щоб компетентний орган саме цієї держави як держави постійного місця проживання дитини прийняв рішення про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні батьків (інших осіб).

Згідно з правилами ст.3 Конвенції переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо:

при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування;

та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.12 Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено ст.3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

У статтях 3, 12, 13, 20 Конвенції міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання, якщо у ході розгляду справи суд виявить, що:

-заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримування (п. «а» ч. 1 ст. 13);

-заявник дав згоду на переміщення або утримання, або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п. «а» ч. 1 ст. 13);

-існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п. «в» ч. 1 ст. 13);

-дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (ч. 2 ст. 13);

-повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст. 20);

-з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ч. 2 ст. 12);

-країна, з якої дитину вивезено, не є країною її постійного проживання за законами цієї країни (ст. 3).

Таким чином, при розгляді справ щодо повернення дитини відповідно до вимог Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, суд має встановити юридичні факти, передбачені статтями 3, 12, 13 та 20 Конвенції, які є підставою для порушення в суді питання про повернення дитини відповідно до Конвенції, а саме: проживання дитини в Договірній державі, порушення прав піклування про дитину, ефективність їх здійснення до переміщення дитини, наявність чи відсутність обов`язку повернення дитини до країни постійного місця проживання, а також наявність чи відсутність підставі для відмови в такому поверненні.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях дав тлумачення наведених вище положень Конвенції та критеріїв їх застосування судами.

Так, у рішенні «Шнеерсоне і Кампанелла проти Італії» від 12 липня 2011 року, який зазначав, що Європейський Суд вправі перевіряти процедуру, застосовану національними судами, зокрема, впевнитись в тому, що ці суди, застосовуючи та надаючи тлумачення положенням Гаазької конвенції, додержуються гарантій Конвенції и особливо статті 8 (див. в цьому відношенні Постанову Європейського Суду у справі «Бьянки проти Швейцарії» (Bianchi v. Switzerland) від 22 червня 2006 року, скарга № 7548/04, § 92, та Постанова Європейського Суду у справі «Карлсон проти Швейцарії» (Carlson v. Switzerland) від 06 листопада 2008 року, скарга № 49492/06, § 73).

У цій сфері головне питання полягає в тому, чи встановлено справедливу рівновагу між конкуруючими інтересами - дитини, двох батьків та и публічного порядку - в межах розсуду, якими користуються держави в таких питаннях, однак з врахуванням того, що найкращі інтереси дитини повинні бути пріоритетним міркуванням (див. Постанову Європейського Суду у справі «Гнаоре проти Франції», § 59).

«Інтересами дитини», перш за все, є наступні два: збереження зв`язків з родиною, якщо не встановлено, що ці зв`язки є небажаними, та можливість розвитку у здоровому середовищі (як приклад Постанова Великої Палати Європейського Суду у справі «Ельсхольц проти Германії» (Elsholz v. Germany), скарга № 25735/94, § 50, ECHR 2000-VIII, і Постанова Європейського Суду у справі «Маршалек проти Чеської Республіки» (Marsalek v. Czech Republic) від 04 квітня 2006 року, скарга № 8153/04, § 71). Найкращі інтереси дитини з точки зору перспективи особистого розвитку залежать від багатьох індивідуальних обставин, зокрема, його віку та рівня зрілості, присутності або відсутності його батьків, оточуючого середовища та вражень.

Рішення про повернення дитини не може прийматися автоматично або механічно із застосуванням Гаазької конвенції, як про те свідчить наявність в цьому акті ряду виключень з зобов`язання повернення дитини ( див. зокрема статті 12, 13 и 20), заснованих на розумінні відносно дійсної особистості дитини та його оточення, що показує необхідність застосування судом, який розглядає справу, конкретного підходу до нього (див. Постанову Європейського Суду у справі «Мамуссо і Вашингтон проти Франції», § 72).

Таким чином, завдання оцінки найкращих інтересів дитини у кожній індивідуальній справі покладається на національні органи.

Наявними у справі доказами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 06 червня 2015 року зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 06 червня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (т.1, а.с.17).

ОСОБА_10 ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Портсмут. Батьками дитини є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , сторони у справі.

Вказані обставини підтверджуються даними завіреної копії запису у відповідності до Акту про реєстрацію смертей та народжень від 1953 року, виданого заступником реєстратора С.Джой 16 червня 2017 року (т.11, а.с.15-16).

Після народження дитина проживала у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії.

Віннен ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована як громадянка України, що підтверджується даними довідки №6124КВ-536-159, виданої 06 липня 2017 року Посольством України у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії (т.1 а.с.254).

Судом по сімейним справам м.Портсмут 30 червня 2017 року видано постанову про заборонені дії (т.1 а.с.18, 103-105).

Вказаною постановою ОСОБА_14 у період до винесення іншої постанови заборонено (вказано, що вона не повинна) вивозити дитину ОСОБА_15 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 2017 ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з Англії та Уельсу, вивозити дитину ОСОБА_15 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з графства Гемпшир.

При цьому, ОСОБА_16 попереджено про те, що вона повинна виконувати вказані інструкції. У випадку невиконання вона буде винною у зневазі до суду, і за це її можуть покарати ув`язненням, оштрафувати або її майно може бути конфісковане. Вивезення дитини із Великобританії без дозволу суду може бути кримінальним злочином згідно із актом про викрадення дітей від 1984 року.

25 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_11 виїхала з Великобританії (т.2, а.с.201) та повернулася на постійне місце проживання в Україну. При цьому зміна місця проживання дитини нею здійснена без письмової або усної згоди батька. (а.с. 19 т.1).

Наказом суду у справах сім`ї м.Портсмут від 03 вересня 2018 року Віталіну ОСОБА_10 зобов`язано негайно повернути ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до юрисдикції даного суду, щойно вона отримає цей наказ (т.1, а.с.40-41).

З метою сприяння поверненню дитини ОСОБА_1 надав відповідно до статті 28 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей доручення від 24 жовтня 2018 року, яким уповноважив центральний орган України і його представників діяти від його імені та вчиняти всі необхідні дії, пов`язані із забезпеченням повернення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.32-33).

Позивач виконував свої аліментні зобов`язання до моменту виїзду відповідача з донькою за межі Великобританії.

До переміщення дитини в Україну батьком здійснювалися його права піклування про дитину у встановлений уповноваженим органом спосіб, а саме шляхом періодичних (один раз на два тижні) зустрічей у Контактному центрі Крохем у формі контакту під наглядом, а з 13 липня 2018 року згідно розпорядчої постанови суду по сімейним справам м.Кройдон (т.1, а.с.99-100) не під наглядом, а за підтримки, що підтверджується даними звітів Контактного центру Крохем про зустріч по контакту під наглядом, від 16.09.2017, 09.12.2017, 23.12.2017, 12.05.2018, 26.05.2018, 09.06.2018, 07.07.2018 (т.1 а.с.42-64, 248-253, т.2, а.с.214-222, 231-238, 241-247).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фактичною причиною переміни місця проживання матері та дитини стало домашнє насильство, жертвою якого відповідач ОСОБА_2 визнана GBC Імміграція Великобританії, та негативні наслідки, до яких воно призвело. Визнавши доведеними зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про існування серйозного ризику того, що повернення до країни постійного проживання поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної чи психологічної шкоди, або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п. «в» ч.1 ст.13 Конвенції).

Окрім того, суд першої інстанції послався на факт закінчення строку дії візи у відповідачки, відсутність у неї житла, джерел фінансування на території Великобританії, взяв до уваги вік дитини та зробив висновок, що розлука з матір`ю створить для дитини нетерпиму обстановку.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з таких міркувань.

Згідно правил оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення виключно доказами, які надані відповідачкою, а саме

дані офіційного листа GBC Імміграція Великобританії від 27 липня 2017 року, ОСОБА_17 на тему: «Ваша заява на постійне місце проживання як жертви домашнього насилля та поступка як обездоленій по причини домашнього насилля» повідомлено, що їй надано візу поза імміграційними правилами на період 3 місяці з 19.07.2017 по 18.10.2017. В листі також зазначено, що її заяву на постійне місце перебування як жертві домашнього насилля необхідно подати якнайскоріше та не пізніше, ніж 18.10.2017 (т.1 а.с.212-214);

дані листа Університету м.Портсмут від 05 вересня 2018 року, адресованого ОСОБА_18 , цей лист наданий на підтвердження телефонної розмови про те, що 28.08.2018 пані Віннен повідомила жіночому притулку у м.Лондон, де вона проживала, про те, що вона разом з Женев`євою повертаються до України. Пані Віннен заявила, що поліція, соціальні служби та юридична система Великобританії підвели її, та у неї не залишається іншого вибору, окрім як вчинити таку дію (т.1 а.с.37);

дані листа компанії з обмеженою відповідальністю «Бромлі та Кройдон допомога жінкам», згідно якого пані ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , потрапила до «Бромлі та Кройдон допомога жінкам» для проживання через страждання, пов`язане з домашнім насиллям. Ні при якій умові вона не може повернутися до правопорушника. Пані ОСОБА_19 поступила до «Бромлі та Кройдон допомога жінкам» 24.07.2017. Протягом 6 місяців вона проживатиме в БКДЖ, протягом цього часу їй знайдуть помешкання до того часу, поки їй та її дитині з`їжджати (т.1 а.с.179-181);

дані листа від 10 листопада 2017 року, наданого ОСОБА_20 Бікон, лікарнею Елм Хаус для пред`явлення за вимогою, яким підтверджується, що пані ОСОБА_13 має поточні проблеми з болями в спині впродовж останніх чотирьох місяців, це значно обмежує її рухи, незважаючи на сильні знеболюючі. Вона має їхати на зустріч у ОСОБА_21 завтра, але ледве пересувається, особливо з коляскою. Вона каже, що в неї нема кому допомогти з пересуванням, та вона має користуватися міським транспортом для подорожі, внаслідок чого не зможе відвідати зустріч завтра (т.1 а.с.186-187);

дані листа від 29 червня 2018 року, наданим лікарем П.Редді, Бекнхем Бікон, лікарня Елм Хаус, для пред`явлення за вимогою, яким повідомлено, що ОСОБА_13 страждає посттравматичним розладом з червня 2017 року. Їй піде на користь проживання в районі Барнет, де вона може отримувати емоційну підтримку. Нажаль, вона не має ніякої підтримки ніде більше у Великобританії. Вона не може знаходитися за межами районів Лондона. оскільки у неї правові зобов`язання відвідувати контакт центр, щоб її дочка могла бачити батька. Лікар відчуває, що вона надзвичайно вразлива. Вона була жертвою домашнього насилля, з симптомами головних болів. Нажаль стрес від її житлової ситуації не допомагає в її ситуації. У вказаному листі також висловлене прохання переглянути її поселення в районі Барнет (т.1 а.с.192-194);

дані звіту Поліції Хемпшир від 27.06.2017 року, з якого вбачається, що батьки новонародженої розійшлися. Мама - українка, і бабуся по материнській лінії навідує. Батько заявляє, що жінки планують забрати новонароджену з Великобританії проти його волі і визнає, що забрав дитяче свідоцтво про народження та документи жінок від них, щоб вони не могли піти. Кінцевий висновок: даний конфлікт (включаючи домашнє насилля) між батьками/опікунами/і/чи сім`єю, хаотичне сімейне життя, має негативний відбиток на дитину (т.1 а.с.196-197);

заяви про підтримку, ОСОБА_22 ОСОБА_23 10 серпня 2017 року, згідно якої вона надавала фінансову допомогу ОСОБА_14 в період між 08.07.2017 та 16.07.2017. Характер допомоги: разова купівля продуктів, надання однієї пачки памперсів та однієї пачки вологих серветок, дитячих іграшок, набору дитячого одягу, 40 фунтів готівкою на особисті витрати та одноразова оплата в розмірі 135 фунтів за 3 ночі в готелі (т.1 а.с.205);

дані заяви про підтримку, наданої Тетяною Бленд від 10 серпня 2017 року, згідно якої вона надавала фінансову підтримку ОСОБА_14 . Характер допомоги: одна виплата в розмірі 50 фунтів 03.07.2017, щоб оплатити кімнату в готелі в Портсмуті (т.1 а.с.201, 206);

дані заяви про підтримку ОСОБА_24 , згідно якої вона прочитала про історію ОСОБА_25 в соціальних медіа та була глибоко шокована ситуацією, що склалася. Нажаль, одинока мама з новонародженою дитиною, без будь-яких грошей, на які жити, та без житла, у якому жити, є дуже вразлива в Великобританії. Вони зустрілися з ОСОБА_26 у Лондоні, та ОСОБА_27 віддала ОСОБА_28 всі речі, які зібрали для неї та її дитини за допомогою українських мам у Великобританії (дитячий одяг, дитячу їжу, а також деяку готівку) (т.1 а.с.201, 207);

дані заяви про підтримку, ОСОБА_29 30 червня 2017 року, згідно якої він надавав деяку фінансову допомогу ОСОБА_14 . Бути одинокою мамою з новонародженою дитиною без грошей та житла в чужій державі жахливо. Тому він їй допоміг та спробує трохи допомогти покрити витрати на дитину, якщо це потрібно, поки вона очікує рішення про соціальну допомогу та облаштовує своє життя (т.1 а.с.202, 207);

дані заяви про підтримку, наданої ОСОБА_30 Лапінською 07 серпня 2017 року, згідно якої вона надавала одноразову фінансову підтримку ОСОБА_14 в розмірі 50 фунтів, щоб допомогти покрити невідкладні витрати, пов`язані з проживанням (т.1 а.с.202-208);

дані заяви про підтримку, ОСОБА_31 06 ІНФОРМАЦІЯ_7 року, згідно якої вона надавала ОСОБА_14 одноразову фінансову підтримку в розмірі 40 фунтів, щоб допомогти покрити невідкладні витрати на проживання (т.1 а.с.203, 208);

дані заяви про підтримку, наданої ОСОБА_32 ОСОБА_33 11 серпня 2017 року, згідно якої вона 02.08.2017 надала фінансову допомогу Віталіні Віннен у розмірі 50 фунтів (т.1 а.с.203, 209);

дані заяви ОСОБА_34 про підтримку від 11 серпня 2017 року, згідно якої вона надала фінансову допомогу Віталіні Віннен: одноразова виплата в розмірі 15 фунтів 04.07.2017, щоб заплатити за її готель в Портсмуті. Також відіслала деякі речі для її маленької донечки (т.1 а.с.204, 209);

дані заяви Інни Рано про підтримку, що надана 08 липня 2017 року у розмірі 25 фунтів (т.1 а.с.204, 210);

дані заяви про підтримку, наданої ОСОБА_35 , від 10 серпня 2017 року, згідно якої вона надавала фінансову допомогу Віталіні ОСОБА_10 . Характер допомоги: одноразова виплата в розмірі 50 фунтів 03.07.2017, щоб оплатити помешкання в готелі в Портсмуті (т.1 а.с.210);

дані медичної консультації, наданої Віталіні ОСОБА_10 терапевтом Мейлз ОСОБА_36 03 липня 2017 року, згідно якої у пацієнтки були скарги на біль від удару дверима по спині, оніміння та біль в спині.. Пацієнт в стресовому стані, чоловік очевидно погрожує забрати дитину, отримала консультацію від Служби підтримки постраждалим від домашнього насильства (т.2 а.с.15,16);

дані листа лікаря Ф.Гаут, Хенвей/Медичний центр, від 03 липня 2017 року, яким підтверджується, що ОСОБА_13 страждає від симптомів тривоги та депресії. Вона також страждає від болю у спині та животі як ускладнення її недавнього кесаревого розтину. Їй рекомендовано особисто записатись на психологічну реабілітацію та їй піде на користь медикаментозне лікування за можливості (т.2 а.с.17-18);

дані листа Кокфостерського медичного центру від 07 вересня 2017 року, згідно якого пані ОСОБА_13 на даний момент перебуває на обліку у Кокфостерському Медичному Центрі з 03 липня 2017 року. Перебуваючи на обліку в попередній клініці лікаря загальної практики Медична Практика ОСОБА_45 , вона була оглянута терапевтом ОСОБА_46 та діагностована як жертва домашнього насильства. Як наслідок того, що вона є жертвою домашнього насильства, на даний момент вона зі своєю донькою перебуває в притулку (т.2 а.с.19-21);

дані листа ОСОБА_37 , «Бромлі і Кройдон Допомога Жінкам», наданого для пред`явлення за місцем вимоги, з якого вбачається, що 14.08.2017 вона була свідком образливої та контролюючої поведінки пана Віннена. Зокрема, зазначила, що після судового засідання, яке відбулося в цей день, пані Віннен погодилася на те, щоб він побачив Дженевів на 5 хвилин перед судовою охороною. Дженевів, якій було тільки 9 тижнів на той час, була в своєму автомобільному кріслі, і паски були розстебнуті в готовності для пана Віннена взяти і потримати її. Однак він увірвався, вхопив ручку автомобільного крісла і побіг коридором від охорони, розмахуючи автомобільним кріслом. Пані Віннен, її юрист та ОСОБА_37 побігли за ним, говорячи, що йому треба бути обережним, оскільки ОСОБА_38 не пристебнута та що він не слідує домовленості. Він поставив автокрісло на стілець та став кликати свого адвоката. Після прохання повернутися до охорони він знову схопив автокрісло і побіг в інший бік, цього разу поставивши крісло на стіл (т.2 а.с.24-26).

виписки з банківського рахунку ОСОБА_2 (т.1 а.с.227-245), з яких вбачається припинення після 31 серпня 2018 року сплати позивачем аліментів, до сплати яких він був зобов`язаний згідно рішення Організації опіки над дітьми від 10 жовтня 2017 року (т.1 а.с.65-79).

Проаналізувавши наведені докази, апеляційний суд приходить до висновку, що вони не є достатніми для висновку про те, що відповідачка була жертвою домашнього насильства, враховуючи, що домашнє насильство є кримінальним правопорушенням згідно законодавства Великобританії.

Окрім того, зазначені докази не містять інформації про насильницькі або будь-які негативні дії, вчинки позивача відносно своєї малолітньої доньки. Беззаперечним є лише те, що внаслідок конфлікту між сторонами відповідачка опинилася у скрутному матеріальному становищі, післяпологові ускладнення зі здоров`ям, необхідність виконувати призначені судом процедури у межах розгляду справи по спору відносно дитини негативно вплинули на її фізичний і психологічний стан.

У підтвердження заявлених вимог позивач надав суду такі докази.

-Постанова судді Суду по сімейним справам м.Портсмут від 30 червня 2017 року, якою ОСОБА_14 заборонено вивозити дитину ОСОБА_38 Люсіль ОСОБА_39 з Англії та ОСОБА_40 і поза межі графства Гемпшир (т.1 а.с.103 105) до видання іншого судового рішення чи вирішення спору про врегулювання взаємовідносин між батьками щодо дитини.

-Постанова судді Суду по сімейним справам м.Портсмут від 17 липня 2017 року (т.1 а.с.108-109), згідно якої ОСОБА_16 зобов`язано здати суду свій український паспорт та інший паспорт на її ім`я та на ім`я дитини до вирішення спору у цьому провадженні; зобов`язано Віталіну ОСОБА_10 повідомити Опікунську раду м.Портсмут адресу, за якою вона має намір проживати для того, щоби остання мала можливість перевірити відповідність умов проживання для дитини і повідомити про це суд; контакт батька з дитиною має відбуватися за домовленістю сторін під наглядом контактного центру.

-Рішення Суду по сімейним справам м.Кройдон (слухання відбулися 12 і 13 липня 2018 року) з перевірки заяв ОСОБА_41 про обвинувачення ОСОБА_42 у домашньому насильстві (т.1 а.с.118-123). Судом розглянуто сім пред`явлених звинувачень, восьме, що стосується сестри ОСОБА_42 , не перевірялося, оскільки вона не є стороною судового процесу. За результатами проведеної перевірки суд визнав, що жодне з пред`явлених звинувачень не є доведеним, хоча судом і констатовано, що ОСОБА_13 перебуває в певній ізоляції та переживає тяжкий період внаслідок ситуації, що склалася у відносинах з ОСОБА_43 .

-Рішення Суду по сімейним справам м.Кройдон від 13 липня 2018 року (т.1 а.с.99-100), яким змінений раніше встановлений (постанова суду від 06 листопада 2017 року) порядок побачень батька з дитиною: у попередньому режимі, але не під наглядом, а за підтримки контактного центру; додаткові або інші контакти з дитиною за домовленістю між батьками.

-Постанова судді Суду по сімейним справам м.Портсмут від 03 вересня 2018 року (т.1 а.с.19,41), згідно якої ОСОБА_14 наказано негайно повернути ОСОБА_44 до юрисдикції суду.

-Постанова Суду по сімейним справам м.Кройдон від 27 вересня 2018 року (т.1 а.с.94), згідно якої у зв`язку з непідтвердженням звинувачень про домашнє насильство, вивезенням дитини в Україну та безрезультатними намаганнями адвоката ОСОБА_25 Віннен зв`язатися з нею справа передана назад до суду по сімейним справам м.Портсмут.

-Звіти контактного центру про зустрічі батька з дитиною (т.1 а.с.46-49, 54-57, 61-64, 83-84, 251-253; т.2 а.с.218-222, 235-237, 244-247), які свідчать про наявність у позивача (батька) бажання спілкуватися з донькою, доглядати за нею, готовність корегувати свою поведінку. У зазначених звітах, а також у листі контактного центру (т.1 а.с.87), у звіті поліцейської дільниці на адресу Сімейного суду м.Кройтон (т.1 а.с.89) відмічаються прояви негативного ставлення ОСОБА_25 Віннен до персоналу контактного центру, неприйняття будь-яких пропозицій і компромісів, зроблений висновок, що мати діє, виходячи з власних міркувань.

-У службових нотатках поліції (т.1 а.с.140-147) підтверджена недоведеність фактів домашнього насильства, відмічається існуючий конфлікт між батьками дитини.

Наведені докази у сукупності дають підстави зробити обґрунтований висновок про те, що у державі постійного місця проживання дитини між батьками згідно встановлених процедур у судовому порядку розглядається спір щодо взаємовідносин між батьками (сторонами у цій справі) стосовно дитини; всупереч забороні суду ОСОБА_19 Віннен залишила країну постійного проживання дитини і вивезла її в Україну, чим унеможливила продовження розгляду справи у суді; у встановленому законом, що діє на території постійного проживання дитини, порядку факти домашнього насильства з боку позивача відносно відповідачки не підтверджені.

Предметом позову у цій справі є виключно вимога про повернення малолітньої дитини в порядку виконання державою Україна взятих на себе міжнародних зобов`язань.

З вимогою про повернення дитини позивач звернувся у термін менше року після її незаконного вивезення, отже відсутні підстави досліджувати питання про те, які умови для проживання, виховання і розвитку дитини створені її матір`ю тут в Україні та чи прижилася малолітня дитина у своєму новому середовищі.

У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа №2-4237/12, провадження №61-18331св18) по справі з подібними фактичним обставинами зроблені такі висновки:

«Під час розгляду питання про повернення дитини до держави її походження не вирішується питання встановлення особи, котрій у майбутньому буде надано право піклування про дитину.

По суті питання про піклування та надання одному або обом батькам опікунських прав належить до юрисдикції компетентних органів тієї держави, на території якої дитина мала постійне місце проживання, допоки не була переміщена (статті 16, 19 Гаазької Конвенції 1980 року).

Суди першої та апеляційної інстанцій вдалися до з`ясування обставин, які не є предметом доказування у спорах щодо повернення дитини у контексті мети та цілей Гаазької Конвенції 1980 року, зокрема наявності чи відсутності у матері та батька житла у власності, можливості забезпечення належних умов для проживання малолітньої дитини, питання психологічного ставлення дитини до кожного з батьків, реалізації матір`ю батьківських обов`язків стосовно догляду, утримання та виховання дитини в Україні».

З огляду на наведену правову позицію доводи і заперечення відповідачки, які стосуються неспроможності позивача забезпечити належні умови проживання і виховання дитини у Великобританії, і навпаки - вже створені умови проживання для дитини тут в України, не відносяться до предмета спору.

У справі не надано переконливих доказів того, що повернення дитини до держави її постійного місця проживання (Великобританії), спілкування із родичами, вивчення культури та мови країни походження поставить під загрозу заподіяння дитині фізичної або психічної шкоди.

По суті, позиція відповідачки у цьому спорі зводиться до того, що існуюча у Великобританії правова і соціально економічна система не забезпечить справедливого, на її думку, вирішення питання щодо встановлення опіки над малолітньою дитиною, не забезпечить гідні умови її особистого, і дитини у тому числі, проживання і розвитку.

У справу також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що ініційовані у країні постійного місця проживання дитини судові процедури щодо участі батьків в утриманні і вихованні дитини є неефективними та такими, що завдають (чи можуть завдати) шкоду дитині.

Отже, відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що повернення дитини у країну її постійного проживання створить загрозу її життю, здоров`ю, нормальному розвитку.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо існування реального серйозного ризику створення нетерпимої обстановки для дитини з боку позивача в країні повернення ґрунтується на припущеннях.

Так само на припущеннях ґрунтується і висновок суду про те, що повернення дитини до країни постійного проживання неминуче призведе до її розлучення з матір`ю у зв`язку із закінченням у неї терміну дії візи, оскільки суду не надано належних доказів про існування об`єктивних перешкод у відповідачки для отримання дозволу на в`їзд до Великобританії.

З урахуванням вищевикладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що змінивши місце проживання дитини без згоди батька, у зв`язку з виїздом дитини з Великобританії до України, відповідачем порушено зобов`язання на підставі наказу суду по сімейним справам м.Портсмут 30 червня 2017 року, а також право позивача на піклування про дитину.

Згідно із чч.1, 2 ст.12 Конвенції якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено ст.3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї договірної держави, де перебуває дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримання, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 травня 2019 року по суті позовних вимог та розподілу судових витрат, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в інтересах ОСОБА_1 та апеляційну скаргу адвоката Гаро Ганни Олександрівни, представника Віннена ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії задовольнити.

Визнати незаконним вивезення та утримування ОСОБА_2 на території України малолітньої дитини Віннан ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця її постійного проживання Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_2 передати малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Витрати, пов`язані з поверненням малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії покласти на Віннена ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Віннена ОСОБА_3 3 457 гривень 81 копійку в рахунок компенсації судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19.09.2019 року.

Головуючий суддя : О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов