Справа № 214/5491/19
2-о/214/128/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 вересня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

за участю заявниці ОСОБА_1

за участю представника заявниці Гаврашенко ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою 24 липня 2019 року, в якій просить суд: встановити факт сумісного проживання її, ОСОБА_1 , з чоловіком ОСОБА_3 , з 23 березня 1974 року по 9 червня 2019 року день його смерті; встановити факт перебування її на утриманні її чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування пред`явлених вимог заявниця зазначає наступне. 23 березня 1974 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 , зареєстрований Дзержинським відділом РАГС м. Кривого Рогу. ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер. До його смерті вони перебували в шлюбі, проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , хоча ОСОБА_3 значився зареєстрованим за іншою адресою. За життя ОСОБА_3 працював шахтарем, в подальшому вийшов на пенсію за віком та перебував на обліку в управлінні пенсійного фонду. На момент його смерті розмір отримуваної ним пенсії складав 5800 грн. та значно перевищував розмір отримуваної нею пенсії в сумі 1600 грн., а відтак свідчить про те, що дохід її чоловіка був основним джерелом існування їх сім`ї. За рахунок виплат, які отримував ОСОБА_3 , вони оплачували житлово-комунальні послуги в середньому по 2000-3000 грн. щомісячно, купували продукти харчування, одяг й забезпечували себе всім необхідним. Її доходів не вистачало на задоволення її хоча б основних життєвих потреб, а відтак вона перебувала в основному на утриманні чоловіка. Окрім того вона має онкологічне захворювання, хворіє гіпертонією, має проблеми із серцем та постійно проходить стаціонарні лікування, що потребує значних фінансових затрат. З метою оформлення пенсії по втраті годувальника вона звернулася до управління пенсійного фонду із відповідною заявою в порядку ст.ст.37, 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак отримала відмову в призначенні такого виду пенсії з посиланням на необхідність встановлення факту проживання її разом з чоловіком на момент його смерті в судовому порядку. У зв`язку з тим, що розмір її доходів є дуже низьким, вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому з метою забезпечення можливості отримання соціальної допомоги у вигляді пенсійних виплат вказаного виду вимушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка ОСОБА_3 залишено без розгляду за заявою заявниці.

В ході розгляду справи судом було задоволено клопотання заявниці про допит в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; про заміну заінтересованої особи.

Присутні в судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 пред`явлені вимоги підтримали в частині встановлення факт сумісного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, наполягали на їх задоволенні з підстав, зазначених в заяві.

Представник заінтересованої особи Москалець А.М. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що з ОСОБА_1 вона знайома з 2010 року з моменту, коли вони з чоловіком ОСОБА_3 заселились до квартири по АДРЕСА_1 , проживає з нею по сусідству, стосунки нормальні. Про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дружина та чоловік, вони самі їй повідомили, до моменту його смерті в 2019 році вони проживали разом однією сім`єю, стосунки у них були дружні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду показала, що з ОСОБА_1 вона знайома з моменту, як вона та її чоловік ОСОБА_3 заселилися до квартири по АДРЕСА_1 . Вона проживала з ними по сусідству до 2016 року в квартирі АДРЕСА_2 . Їх сім`я була дружньою, стосунки були хороші.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.6), свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.7), відповідь ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії по втраті годувальника (а.с.8-9), акт з місця проживання (а.с.10), відповідь ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.11), консультативний висновок онколога (а.с.12).

Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року «… суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…».

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом: свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (а.с.7), так як цей доказ стосуються обставин, на які заявниця посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 2019 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.6), акт з місця проживання (а.с.10), покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , так як ці докази в їх сукупності містять інформацію, що стосується предмету доказування, а саме те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі з 23 березня 1974 року, проживали разом однією сім`єю за адресою реєстрації заявниці: АДРЕСА_1 , до моменту смерті ОСОБА_3 9 червня 2019 року. При цьому, чоловік заявниці проживав без реєстрації місця проживання за цією адресою.

Суд вважає належним доказом: відповідь щодо відмови в призначенні пенсії по втраті годувальника (а.с.8-9), так як цей доказ стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт звернення заявниці до пенсійного фонду з приводу призначення пенсії по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_3 . Причиною відмови стала доцільність встановлення в судовому порядку факту її проживання разом з чоловіком однією сім`єю до моменту його смерті, оскільки вони значились зареєстрованими за різними адресами. Вказані обставини є свідченням того, що встановлення заявленого заявницею факту дійсно має для неї юридичне значення та породжуватиме права на перехід на пенсію по втраті годувальника.

Суд вважає належними доказами: покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які в сукупності з іншими дослідженими судом доказами підтверджують факт проживання заявниці з ОСОБА_3 до дня його смерті разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідь ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.11), консультативний висновок онколога (а.с.12), суд не бере до розгляду та вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять в собі істотної інформації, яка б стосувалась предмету доказування, а їх належність для підтвердження заявленої вимоги заявницею не обґрунтована.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази та показання свідків допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та покази свідків є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області, з 18 лютого 2016 року та по теперішній час значиться зареєстрованою і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

23 березня 1974 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 НОМЕР_1 .) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №524 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Кривому Розі ОСОБА_3 помер, про що Центрально-Міським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області 10 червня 2019 року складено актовий запис за №683 (а.с.7). До дня смерті ОСОБА_3 проживав без реєстрації однією сім`єю разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 за адресою її реєстрації по АДРЕСА_1 . Фактично ОСОБА_3 значився зареєстрованим за адресою: б АДРЕСА_3 .

Судовим розглядом вставлено, що за життя ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду та отримував пенсію за віком. Як вказувала заявниця, протягом життя чоловіка вона перебувала на його утриманні, оскільки він мав вищий рівень доходів від її та забезпечував матеріально їх сім`ю.

5 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Саксаганського відділу обслуговування громадян (СЦ) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою з питання переведення її на пенсію по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_3 з пенсії за віком. За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 Саксаганським відділом обслуговування громадян (СЦ) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надано відповідь, що для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника заявниці доцільно підтвердити факт спільного проживання її та померлого ОСОБА_3 в судовому порядку, оскільки на момент смерті він значився зареєстрованим за іншою адресою, відмінною від адреси реєстрації місця проживання заявниці.

Вислухавши пояснення заявниці, її представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.293, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, яка кореспондується з п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що звернення ОСОБА_1 до суду з метою встановлення факту її сумісного проживання з чоловіком ОСОБА_3 до моменту його смерті є визначальним для реалізації нею права на призначення пенсії по втраті годувальника, оскільки на день смерті вони значились зареєстрованими за різними адресами.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного (сумісного) проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання особи (спадкоємця) за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем.

Отже, суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, доведеними в ході судового розгляду є обставини того, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі с ОСОБА_3 і постійно проживала разом з ним до дня його смерті. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що факт постійного проживання заявниці з її чоловіком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , знайшов своє підтвердження, а тому вимога заявниці підлягає задоволенню.

Встановлення факту, про який просить заявниця, має для неї юридичне значення та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованих осіб, а також не визначає наступне вирішення спору про право.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені заявницею судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 4, 13, 19, 76-82, 141, 263-265, 267, 268, 273, 293, 294, 315-319, 351-352, 354, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області, з чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з 23 березня 1974 року по 9 червня 2019 року день його смерті.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 року.

Суддя Прасолов В.М.