Справа № 465/6661/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3111/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького - Сав`як І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», треті особи: Первинна профспілкова організація працівників Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» професійної спілки авіапрацівників України, професійна спілка авіапрацівників України, Генеральний директор Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» - Романовська Тетяна Василівна, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», треті особи: Первинна профспілкова організація працівників Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» професійної спілки авіапрацівників України, професійна спілка авіапрацівників України, Генеральний директор Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» - Романовська Тетяна Василівна, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 15 лютого 2006 року по день звільнення з роботи 07 листопада 2016 року на посаді заступника Генерального директора, а з квітня 2007 року на посаді першого заступника Генерального директора.

Відповідно до п.1 наказу відповідача від 18 липня 2016 року №311 «Про скорочення штату працівників ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького», із штатного розпису виведено посаду першого заступника Генерального директора з 29 вересня 2016 року.

У той же день (18 липня 2016 року) її було письмово повідомлено про наступне вивільнення з 19 вересня 2016 року та було ознайомлено з переліком вакантних посад станом на 18 липня 2016 року. У наданому їй переліку була відсутня посада начальника юридичного управління, яку вона могла б зайняти з урахуванням її повної юридичної освіти.

Згодом відповідач ознайомив її з наявними вакантними посадами станом на 18, 20, 21, 22 липня 2016 року, у більшості своїй пропонувались вакантні посади технічного профілю.

Також у період з 18 липня 2016 року по 07 листопада 2016 року у відповідача були в наявності вакантні посади, на заняття яких вона могла б претендувати у разі надходження відповідної пропозиції, зокрема:

радник Генерального директора з питань розвитку;

начальник відділу організації закупівель;

директор з наземного обслуговування;

професіонал з антикорупційної діяльності та інші посади.

Наказом т.в.о. Генерального директора ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького від 31 жовтня 2016 року №786-о її було звільнено з роботи з 07 листопада 2016 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

У відповідача не було наміру сприяти їй у працевлаштуванні у нього, про що свідчать накази від 15 вересня 2016 року №682-о, від 17 жовтня 2016 року №749-о та від 31 жовтня 2016 року №786-о, щодо її звільнення спочатку 17 жовтня 2016 року, згодом 26 жовтня 2016 року і на кінець 07 листопада 2016 року.

Звільнення з роботи завдало їй моральної шкоди, в сім`ї залишилось два неповнолітні утриманці.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 04 червня 2018 року (т.1 а.с.308-309); 14 липня 2018 року (т.1 а.с. 332); 13 вересня 2018 року (т.2 а.с.23); 25 жовтня 2018 року (т.2 а.с.28-31), від 13 листопада 2018 року (т.2 а.с. 40-43) просила:

визнати незаконним наказ відповідача від 31 жовтня 2016 року №786-о щодо її звільнення з роботи з 07 листопада 2016 року;

поновити її з 07 листопада 2016 року на роботу на посаду першого заступника Генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького;

стягнути з ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 29016 року по 14 листопада 2018 року в сумі 797738 гривень 40 коп. та 5000 гривень моральної шкоди;

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 рокупозов задоволено.

Визнано незаконним наказ Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» від 31.10.2016 року №786-о про звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаду першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького».

Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» (79000, м.Львів, Аеропорт ЦА, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2016 року по 14.11.2018 року становить 797738,40 (сімсот дев`яносто сім тисяч сімсот тридцять вісім гривень 40 копійок).

Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» (79000, м.Львів, Аеропорт ЦА, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» (79000, м.Львів, Аеропорт ЦА, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 551 грн. 21 коп. сплаченого судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 рокувиправлено описку в резолютивній частині короткого тексту рішення Франківського районного суду м.Львова від 14.11.2018 року по справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», треті особи: Первинна профспілкова організація працівників Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» Професійної спілки авіапрацівників України, Генеральний директор Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» Романовська Тетяна Василівна, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Вказано наступні реквізити позивача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), та настпуні реквізити відповідача Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» (79000, м.Львів, Аеропорт ЦА, )

Доповнено резолютивну частину короткого рішення Франківського районного суду м.Львова від 14.11.2018 року наступним абзацом:

«Відповідно до ст.235 КЗпП України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу».

Рішення суду оскаржило Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького.

В апеляційній посилається на те, що згідно із п.6.3 Статуту ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького заступники Генерального директора, головний бухгалтер та керівник юридичної служби призначаються на посаду Генеральним директором за погодженням з Уповноваженим органом управління. Дане положення Статуту відповідає абз.1 п.2 роз`яснення державного комітету Ради міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року №30/39, в якому йдеться про те, що призначення працівника виконувачем за вакантною посадою не допускається. Таке можливо лише за посадою, призначення на яку здійснюється вищим органом управління. Тобто працівник, виконуючий обов`язки на посаді, що потребує погодження вищого органу управління, вважається таким, що працює на умовах трудового договору.

Посада начальника юридичного управління не пропонувалася відповідачу, бо на цій посаді з 18 липня 2016 року по 07 листопада 2016 року як виконувачка обов`язків працювала ОСОБА_3

ОСОБА_3 переведено на цю посаду ще 29 квітня 2016 року, тобто задовго до попередження про наступне вивільнення позивача -18 липня 2016 року. Призначення на зазначену посаду потребувало погодження вищого органу управління - міністерством інфраструктури України

Для погодження призначення ОСОБА_3 на посаду начальника юридичного управління ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького» звернулося із відповідним листом №879 від 06 травня 2016 року.

Юридичним департаментом міністерства інфраструктури України вищевказаний лист було розглянуто та підписано повідомлення №15/8706-16 від 02 липня 2016 року про забезпечення прибуття ОСОБА_3 07 липня 2016 року до юридичного департаменту Мінінфраструктури для проведення співбесіди.

Листом ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького №1315 від 06 липня 2016 року документи ОСОБА_3 повернуті для доопрацювання.

На день звільнення позивача погоджень або відмови у погодженні ОСОБА_3 . на посаді начальника юридичного управління не було, протягом усього зазначеного строку ОСОБА_3 перебувала на посаді в.о. начальника юридичного управління.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що у період з 18 липня 2016 року по 14 листопада 2016 року посада начальника юридичного управління Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» була вакантною.

Судом неправильно розраховано середньоденний заробіток позивача в сумі 1579,68 гривень та не спростовано розрахунку наданого відповідачем згідно довідки №170 від 14 червня 2018 року про середньоденний заробіток позивачки на момент звільнення в сумі 1303,86 гривень.

Суд безпідставно стягнув середній заробіток більше як за один рік.

Розмір моральної шкоди в сумі 5000 гривень належним чином не мотивовано.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» - Сав`як І.Б. на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року зміні в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною 4 даної статті встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Зідно ч. 6 та 7 ст. 43 Конституції України, громадянамгарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями частини четвертої статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом залишення на роботі та чи попереджував ся він за два місяці про наступне вивільнення.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує іншу роботу на тому підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15 лютого 2006 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем на посаді заступника Генерального директора, а з 18 квітня 2007 року на посаді першого заступника Генерального директора по день звільнення.

Згідно ч.3 ст.64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно наказу № 124 від 22 березня 2016 року "Про введення в дію організаційної структури ДП "МА "Львів" ім. Данила Галицького " на 2016 рік, з 23 березня 2016 року введено в дію нову організаційну структуру відповідача у якому відсутня посада позивача

26 березня 2016 року відповідач звернувся до голови первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" професійної спілки авіапрацівників України та голови первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького" професійної спілки авіапрацівників України, яким повідомив адресатів, що планує провести зміни в організації виробництва та праці, що у свою чергу зумовлені оптимізацією виробничого процесу, а саме зменшення кількості персоналу, розширення зон обслуговування деяких структурних підрозділів, суміщення посад і процесів, і зв`язку з чим планується скорочення ряду посад у тому числі і посада першого заступника Генерального директора.

Згідно протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" від 06 квітня проведенні спільні консультації, щодо дотримання вимог частини третьої статті 22 Закону України " Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, за наслідком яких вирішено проводити зміни в організації виробництва та праці шляхом скорочення посад зазначених у зверненні Генерального директора з дотриманням гарантій та в порядку передбаченому чинним законодавством України.

Згідно наказу № 311 від 18 липня 2016 року "Про скорочення штату працівників ДП "МА Львів" ім. Данила Галицького" у відповідності до вимог ст. 65 Господарського кодексу України, п. 6.2. Статут ДП "МА Львів" ім. Данила Галицького" у зв`язкуіз змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату), яка здійснюється з метою підвищення ефективності та оптимізації управління підприємством внесено зміни до штатного розпису підприємства, шляхом виведення з нього з 29 вересня 2016 року посади першого заступника Генерального директора та ознайомлено позивачку про наступне вивільнення (т.1 а.с.41), надано для перелік вакансій, наявних у відповідача станом на 18 липня 2018р. (т.1 а.с.42-44). Позивачем не було висловлено бажання бути переведеною на запропоновані посади.

Відповідач доводив до відома позивачки про наявність вакантних посад в подальшому станом на 20 липня 2016 року, 21 липня 2016 року, 22 липня 2016 року, 26 липня 2016 року, 28 липня 2016 року, 31 серпня 2016 року, 07 жовтня 2016 року, 13 жовтня 2016 року, 17 жовтня 2016 року, 28 жовтня 2016 року.

Зокрема, 20 липня позивачці (під розписку) було запропоновано посаду прибиральниці виробничих приміщень (т.1 а.с.20).

21 липня 2016 року позивачці через Укрпошту було направлено письмове повідомлення про наявність на підприємстві станом на 21 липня 2016 року посади фахівця з обслуговування пасажирів без категорії. Зазначене повідомлення отримала ОСОБА_1 25 липня 2016 року (т.1 а.с.47-49).

22 липня 2016 року ОСОБА_1 (під розписку) було запропоновано посаду фахівця з підбору та роботи з персоналом першої категорії (т.1 а.с.46).

26 липня 2016 року позивачці через Укрпошту було направлено письмове повідомлення про наявність на підприємстві станом на 26 липня 2016 року посади двірника. Зазначене повідомлення отримала ОСОБА_1 05 серпня 2016 року (т.1 а.с.50-53).

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 на зазначені посади вона не претендувала.

28 липня 2016 року ОСОБА_1 (під розписку) було запропоновано посаду радника Генерального директора з питань розвитку (т.1 а.с.53).

Від запропонованої посади позивачка не відмовлялася і просила надати для ознайомлення посадову інструкцію раднинка Генерального директора з питань розвитку. Не дочекавшись остаточної відповіді позивачки на пропозицію, 01 серпня 2016 року на нововведену вакантну посаду у порядку переводу було призначено начальника відділу організації закупівель ОСОБА_6 .

У зв`язку із переводом ОСОБА_6 01 серпня 2016 року на нововведену вакантну посаду радника Генерального директора з питань розвитку, посада начальника відділу організації закупівель стала вакантною, яку позивачці не було запропоновано, так як у порядку переводу на цю посаду 01 серпня 2016 року призначено ОСОБА_7 - юрисконсульта з договірних питань відділу роботи з договорами, а посаду яку він обіймав було скорочено.

31 серпня 2016 року позивачці (під розписку) була запропонована посада фахівця з підбору та роботи з персоналом 1-ої категорії.

07 жовтня 2016 року позивачці через Укрпошту направлялося письмове повідомлення про наявність на підприємстві таких посад як-от: оператор технічних засобів контролю на безпеку; стрілець зайнятий охороною ПС, об`єктів 1 класу; оператор заправних станцій; комірник; слюсар; оператор дистанційного пульта керування; інженер електронік; технік - механік; тракторист; прибиральник; вантажник; фахівець з обліку кадрової роботи. Зазначене повідомлення позивачка отримала 12 жовтня 2016 року (т.1 а.с.58-60).

13 жовтня 2016 року позивачці через Укрпошту направлялося письмове повідомлення про наявність на підприємстві посади начальника складу та комірника(т.1 а.с.55-57).

17 жовтня 2016 року позивачці через Укрпошту направлялося письмове повідомлення про наявність на підприємстві посади професіонала з антикорупційної діяльності без категорії. (т.1 а.с.61-63).

28 жовтня 2016 року (п`ятниця) позивачці через Укрпошту направлялося письмове повідомлення про наявність на підприємстві станом на 01 листопада 2016 року посади директора з наземного обслуговування. Зазначене повідомлення надійшло до почтового відділення №44 03 листопада 2016 року і яке позивачка отримала 22 листопада 2016 року (т.1 а.с.64-66).

У той же час, відповідач не дочекавшись відповіді від позивачки у розумні строки, 01 листопада 2016 року (вівторок) прийняв на посаду нового працівника.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вона з урахуванням освіти (вища юридична диплом з відзнакою) та досвіду роботи могла працювати на посадах: радника Генерального директора з питань розвитку; начальника відділу організації закупівель; професіонала з антикорупційної діяльності; директора з наземного обслуговування, однак відповідач не дочекавшись її відповіді тут же призначав на вакантні посади інших працівників.

Зазначені пояснення знайшли своє підтвердження.

Відповідач дійсно не сприяв у тому, щоб ОСОБА_1 була призначена на посади радника Генерального директора з питань розвитку (станом на 28 липня 2016 року), начальника відділу з організації закупівель (станом на 01 серпня 2016 року) та директора з наземного обслуговування (станом на 01 листопада 2016).

І якщо посада радника Генерального директора з питань розвитку ще пропонувалася позивачці під розписку 28 липня 2016 року (т.1 а.с.53), а потім з 01 серпня 2016 року було прийнято на цю посаду ОСОБА_6 , то вакантна посада директора з наземного обслуговування була зайнята іншим працівником, ще до того як лист з повідомленням ОСОБА_1 про наявну вакансію був доставлений у відділення почти (а.с.66).

Також на момент попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення, станом на 18 липня 2016 року, була вакантною посада начальника юридичного управління.

Наказом відповідача від 29 квітня 2016 року №264-о директора з правового забезпечення адміністративної діяльності ОСОБА_3 переведено тимчасово виконувати обов`язки начальника юридичного управління, попередню її посаду скорочено.

Відповідно до п.6.3 Статуту відповідача керівник юридичної служби призначається на посаду Генеральним директором за погодженням з уповноваженим органом управління - Міністерством інфраструктури України.

Відповідач звернувся (лист від 06 травня 2016 року №879) до Міністерства інфраструктури України щодо погодження призначення на посаду начальника юридичного управління ОСОБА_3 .

Міністерство інфраструктури України листом від 02 липня 2016 року №15/8706-16 який зареєстровано у відповідача 05 липня 2016 року запросило на співбесіду 07 липня 2016 року ОСОБА_3 для погодження на посаду начальника юридичного управління.

Відповідач листом від 05 липня 2016 року №1315 до Міністерства інфраструктури України відкликав своє подання щодо погодження ОСОБА_3 на посаду начальника юридичного управління.

У період з 06 липня 2016 року і до дня звільнення ОСОБА_1 з роботи (07 листопада 2016 року) відповідач більше не звертався до Міністерства інфраструктури України з приводу погодження кандидатури на посаду начальника юридичного управління, у тому числі і щодо ОСОБА_3 .

Отже, на момент попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення (станом на 18 липня 2016 року) і до дня її звільнення з роботи (07 листопада 2016 року) була вакантною посада начальника юридичного управління, яка не була запропонована позивачці.

Лише після звільнення ОСОБА_1 з роботи на посаду начальника юридичного управління 11 листопада 2016 року переведено спочатку виконуючою обов`язки, а після погодження Міністерством інфраструктури України на постійні основі ОСОБА_8 .

Оскільки при звільнення з роботи ОСОБА_1 були порушені вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 щодо її працевлаштування, суд першої інстанції обґрунтовано скасував оспорюваний наказ від 31 жовтня 2016 року №786 та поновив її на посаді першого заступника Генерального директора.

Вирішуючи питання про визначення розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в сумі 797 738,40 гривень за період з 08 листопада 2016 року по 14 листопада 2018 року (505 робочих днів) суд виходив із середньоденного заробітку позивача в сумі 1579,68 гривень.

З даним розрахунком колегія суддів не погоджується.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р.№100 (надалі Постанова)при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються:

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім передбачених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Також пунктом 3 розділу ІІІ Постанови врегульовано порядок врахування премій під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, що передували звільненню працівника, а саме: у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Як видно із поданого ОСОБА_1 розрахунку виробнича премія в сумі 12160,22 гривень при розрахунку середнього заробітку врахована в повному обсязі.

Відповідно до вищезазначених положень п.3 Розділу ІІІ Постанови дана премія повинна враховуватися пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Протягом вересня-жовтня 2016 року (розрахунковий період) кількість робочих днів на підприємстві становила 42 дні. Позивачкою у цей період було відпрацьовано 10 робочих днів.

Звідси розмір виробничої премії для розрахунку середньоденної заробітної плати розраховується пропорційно відпрацьованому часу.

Згідно довідки відповідача середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за період вересень-жовтень 2016 року складає 27381,06 гривень (т.1 а.с.323).

Згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період вересень-жовтень 2016 року складає 1303,86 гривень (т.1 а.с.324).

Відтак, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу буде становити 658 449 гривень (1303,86 х 505) без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В цій частині рішення суду слід змінити, визначивши правильний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Також суд першої інстанці,ї ухвалюючи рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д. Галицького», в резолютивній частині рішення суду не зазначив з якого часу позивачка підлягає поновленню на роботі, в короткому тексті рішення суду не зазначив про негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу в результаті чого позивачка не поновлена на роботі по даний час.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення середнього заробітку на користь позивачки більше як за один не заслуговують на увагу, оскільки відсутня вина позивачки у тривалому розгляду справи, останньою не вчинялися дії спрямовані на відкладення справи чи зрив судових засідань. Саме ОСОБА_1 була найбільше зацікавлена про розгляд своєї справи у розумний строк. З об`єктивних причин, за клопотанням сторін, розгляд справи відкладався з метою витребування тих чи інших доказів, долучення нових, уточнення розрахунків та вимог, долучення заперечень на розрахунки та проведення нових розрахунків. Всі ці обставини стали зумовили тривалий розгляд справи в суді першої інстанції.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 в сумі 5000 гривень суд першої інстанції вірно виходив з того, що така заподіяна відповідачем.

При тому враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховано стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивачка протягом трьох років вимушена вирішувати спір у судовому порядку і весь цей час залишатися у статусі безробітної, маючи на утриманні малолітніх дітей.

Тому в цій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького»підлягає до задоволення частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судових витрат слід змінити в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судових витрат - змінити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» з 07 листопада 2016 року.

Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» (79000, м.Львів, Аеропорт ЦА, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2016 року по 14 листопада 2018 року в сумі 658 449 грн. ( шістсот п`ятдесят вісім тисяч чотириста сорок дев`ять) гривень без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 451 гривень сплаченого судового збору.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» 1861 гривень судових витрат за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст.235 КЗпП України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.