Дата документу 19.09.2019 Справа № 336/2018/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 336/2018/19 Головуючий у 1-й інстанції: Жупанова І.Б.
провадження № 22-ц/807/2988/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про стягнення заборгованості по аліментах та штрафних санкцій на малолітню дитину з інвалідністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в процесі справи уточнювала, в якому просила суд стягнути на її користь заборгованість та штрафні санкції по аліментам, а саме: борг по аліментам в сумі 30 208, 80 грн., 1% пені в сумі 9 124, 40 грн., штраф у розмірі 50% від боргу по аліментам, який складає 15 104, 40 грн., допустити негайне виконання наказу в межах сплати платежу за три місяці, а також стягнути згідно ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» з відповідача до державного бюджету виконавчий збір у розмірі 3 020, 80 грн. Просила також внести відомості про аліментника-боржника до Єдиного реєстру боржників на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України на підставі ст. ст. 8,9 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позову зазначала, що з 30.08.2008 по вересень 2015 року сторони перебували у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 , яка має статус особи з інвалідністю і на утримання якої з відповідача на її користь рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.08.2015 року і до повноліття дитини. Посилаючись на те, що відповідач рішення суду про стягнення аліментів не виконує, просила про задоволення позову.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2019 року відмовлено у задоволені позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у примусовому порядку рішення суду про стягнення аліментів не виконувалося, виконавче провадження за заявою стягувача не відкривалося, а тому відсутні підстави для висновку про ухилення відповідача від обов`язку із утримання дитини і стягнення заборгованості і пені за несплату аліментів. Наявність судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, яке не передавалося на примусове виконання, виключає повторне стягнення аліментів за минулий час.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказала, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку. На думку скаржника, її позовні вимоги є обґрунтованими, адже рішення суду від 10.09.2015 року в частині стягнення аліментів на дитину не виконується, аліменти вона не отримує тривалий час, а тому звернулась до суду для відновлення порушених прав.

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані відповідачем 30.08.2019 року. В порядку ст. 360 ЦПК України ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надав, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області також відзиву не надав, копію апеляційної скарги та ухвалу про відкриття апеляційного провадження отримані 30.08.2019 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що сторони з 2008 до 2015 перебували у шлюбі, мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає з матір`ю, має статус дитини-інваліда віком до 16 років, інвалідність встановлена строком до 01.05.2020 року.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 серпня 2015 року і до повноліття дитини (а.с.12,13).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

За змістом статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи-підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

За даними автоматичної системи виконавчих проваджень станом на час розгляду справи виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не знайдено (а.с.103).

В суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, що не зверталася до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження і що в примусовому порядку рішення суду не виконувалося.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 не отримувала, до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження не зверталася, у примусовому порядку рішення суду першої інстанції від 10.09.2015 не виконувалося, розмір заборгованості за аліментами державним виконавцем не визначався.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності за невиконання судового рішення і для стягнення заборгованості за аліментами за минулий час, яка державним виконавцем в порядку ст.71 Закону «Про виконавче провадження» не визначалася і щодо якої між сторонами відсутній спір.

Інших доказів на спростування даних висновків суду позивачкою не надано, а тому немає підстав вважати, що судом першої інстанції було прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скаржника, які наведені в апеляційній скарзі фактично спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом першої інстанції.

Позивач не позбавлена можливості пред`явити виконавчий лист до примусового виконання і у випадку незгоди з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості повторно звернутися до суду за захистом порушеного права у передбачений законом спосіб.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: