15.10.2019 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 533/764/19
провадження № 2/533/284/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Лизенка А.В.,

за участі

представника позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання Кумаки А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом про звільнення від сплати аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2015 року до виповнення дитині повнолітнього віку.

Проте, з квітня 2018 року дитина не проживає з матір`ю, а проживає разом із позивачем та матір`ю позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

З квітня 2019 року дитина зареєстрована та проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач самостійно піклується та забезпечує дитину. Матір (відповідач) проживає окремо, перебуває у іншому шлюбі.

Ухвалою суду від 09 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження справі.

У встановлений судом строк відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення не надано.

Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Додатково пояснив, що дитина проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_2 , а в період його відрядження - разом із матір`ю позивача (бабою дитини) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що офіційно працює в м.Кременчузі, ТОВ «Спортплатформа». Проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . З липня 2018 року, дійсно, дитина проживає окремо, але не разом з батьком, а разом з матір`ю позивача - бабою дитини, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , навчається у школі №12. Ні дитина, ні позивач ніколи не проживали за адресою: АДРЕСА_2 , ця квартира належить братові позивача, ОСОБА_5 , він проживає один. В свою чергу, позивач проживає в іншому місці, перебуває в іншому шлюбі. Позивач не утримує та не піклується про дитину. Всі аліменти, що надходять від позивача, відповідач передає дитині, приблизно 2500 грн на місяць. Також за власні кошти придбає дитині всі необхідні речі (одежу та інше). Вже третій місяць аліменти не надходять від позивача, раніше надходили шляхом утримання від підприємства, де позивач працював.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції «Про права дитини», частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.18).

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2015 року по справі №533/936/15-ц з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 22 вересня 2015 року до виповнення дитині повнолітнього віку (а.с.7-9).

Видано відповідний виконавчий лист (а.с.6).

У Автозаводському ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області знаходиться відповідне виконавче провадження (а.с.10).

Згідно Акту, який складено та затверджено посадовими особами ТОВ «Житлорембудсервіс», дитина з квітня 2018 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторонами визнається, що вказана адреса є житлом баби дитини, ОСОБА_4 , тому ця обставина не підлягає доведенню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України.

На думку суду, позивачем не надано жодного доказу того, що дитина проживає разом з ним. Проживання дитини разом із матір`ю позивача жодним чином не свідчить про те, що позивач проживає разом із дитиною, утримує та виховує її.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.181 СК України та згідно п.17 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Суд зауважує, що чинним законодавством передбачені лише випадки звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину (ст.188 СК України), припинення права на аліменти (ст.190 СК України), звільнення від сплати заборгованості за аліментами (ст.197 СК України), зменшення розміру аліментів (ст.192 СК України).

Вказані обставини відсутні у вказаній справі.

Оскільки позивачем не доведено факт проживання разом із дитиною, суд не вбачає підстав для його звільнення від сплати аліментів на загальних підставах.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.258 - 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В.Лизенко

Повний текст рішення

складено та підписано 15.10.2019