Дата документу 12.09.2019 Справа № 320/383/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/383/19
Провадження №22-ц/807/2722/19
Головуючий в 1-й інстанції Бахаєв І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року, ухвалене у м. Мелітополь (повний текст рішення складено 18 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивачка звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької областіз позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, починаючи стягувати з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2012 року з відповідача були стягнуті аліментів на користь позивача на утримання доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, починаючи з 22 березня 2022 року і до повноліття доньки. Тривалий час донька сторін у справі хворіє на хронічну хворобу, а саме: дисплазія з`єднувальні тканини функціональної дифузна кардеопатія нетоксичний зоб 1-го ступеня, еутеріоз хронічний цистит 2-х стороння урітаріцеле полівалентна харчова алергія функціональний запор, долихосигма. З огляду на стан здоров`я доньки, позивач зазначає, що вона потребує постійного лікування і специфічного догляду, та відповідно, значних матеріальних витрат. З моменту визначення розміру аліментів, а саме з 2012 року змінились матеріальні умови проживання сім`ї позивача, а також значно зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із збільшенням її віку та стану здоров`я. В зв`язку з загальними потребами доньки, позивач змушена здійснювати за нею постійний догляд і тому не має можливості працевлаштовуватися. Відповідач добровільно надавати кошти на утримання дитини відмовляється, витрачає гроші на свої потреби, станом здоров`я та інтересами дитини не цікавиться. З огляду на це, додаткові витрати на лікування доньки позивач несе самостійно, через що перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому вищевикладені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 (вісімсот) грн. щомісяця починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не доведено необхідності здійснення витрат на лікування дитини щомісячно у певному розмірі, оскільки хоча дитина і має певні захворювання вона не перебуває на диспансерному обліку. Відповідач у справі сплачує аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку саме тому, що при стягненні враховано стан здоров`я дитини. При ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано майновий стан відповідача, стан його здоров`я, наявність на його утриманні малолітньої дитини.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Ігнатова Є.Є. вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 січня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 48. (а.с.5)

У даному шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .(а.с.6).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2012 року, шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується записом у паспорті позивача.(а.с.3).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2012 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 ,в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, починаючи з 22 березня 2022 року і до повноліття доньки.

ОСОБА_3 проживає разом зі своє матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні (а.с.7).

Позивачем надані медичні документи, що підтверджують наявність у дитини ОСОБА_3 хронічних захворювань, а саме: дисплазія з`єднувальної тканини, функціональна кардіопатія, дифузний нетоксичний зоб 1-го ступеня, еутеріоз, хронічний цистит 2-х сторонньої урітаріцели, полівалентна харчова алергія, функціональний запор, долихосигма, та містять рекомендації лікарів. (а.с.8,9,32,38,39).

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи стан здоров`я дитини ОСОБА_3 вонапотребує постійного лікування і специфічного догляду, та відповідно, значних матеріальних витрат. Враховуючи що ОСОБА_1 є здоровою, працездатною особою, суд вважає, що відповідач, як батько неповнолітньої ОСОБА_3 , повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме хронічним захворюваннями дитини у розмірі 800 гривень, щомісячно.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивачем надані медичні документи, що підтверджують наявність у дитини ОСОБА_3 хронічних захворювань, а саме: дисплазія з`єднувальної тканини, функціональна кардіопатія, дифузний нетоксичний зоб 1-го ступеня, еутеріоз, хронічний цистит 2-х сторонньої урітаріцели, полівалентна харчова алергія, функціональний запор, долихосигма.

Відповідно до висновку ЛКК №488 від 19.12.2018 року (а.с.8) зазначено лише встановлений діагноз хронічного захворювання дитини, записи, щодо висновків та рекомендацій лікарської комісії відсутні.

З наданих позивачем доказів не можливо достовірно встановити, що вказане захворювання тягне за собою постійне тривале лікування певними ліками, за рекомендацією лікарів та постійні грошові витрати на їх придбання.

Розрахунку щомісячних витрат на лікування дитини позивачем не надано, не зазначено, що ці витрати є додатковими у розумінні ст. 185 СК України, та що вони здійснюються позивачем поза межами коштів, які стягнуті як аліменти.

Крім того, позивачем не надано доказів, який розмір аліментів отримує позивачка щомісяця, які витрати несе на утримання дитини, а які на лікування в зв`язку наявністю хронічного захворювання.

За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в зв`язку їх необґрунтованістю.

При цьому слід зазначити, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом з аналогічним позовом за наявності зазначений вище доказів враховуючи триваючий характер правовідносин, або з позовом про стягнення конкретних сум вже витрачених на лікування, якщо вони є додатковими.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 вересня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

Е. А. Онищенко