Провадження № 2/161/2936/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 жовтня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

11.07.2019 року позивач через свого представника звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що в період з 03.12.2012 року по 05.09.207 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та з 06.09.2017 року був звільненим з ДП ««Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» (далі - Підприємство) за угодою сторін. За час роботи на Підприємстві, з боку останнього позивачу була нарахована, проте не виплачена заробітна плата, яка, з урахуванням її індексації, становить 17500,79 грн. Зазначив, що на момент звернення до суду з даним позовом, Підприємством не було проведено розрахунок з позивачем при звільненні, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 17500,79 грн., а також середній заробіток за весь час затримки при її виплаті, який за період з 06.09.2017 року по день постановлення рішення суду, виходячи із розміру заробітної плати ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи.

Позивач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви, клопотання від нього на адресу суду не надходили.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, що містяться у матеріалах справи (а.с. 19, 25). Відзив на позовну заяви, заяви, клопотання від відповідача на адресу суду не надходили.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних письмових доказів, які містяться в матеріалах справи.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» в період часу з 03.12.2012 року по 06.09.2017 року. Дана обставина стверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та наказом про звільнення № 109-К/тр від 06.09.2017 року (а.с. 6-8).

Як вбачається з довідки ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» від 14.05.2019 року, у Підприємства станом на 01.01.2018 року існувала заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі в розмірі 17500,79 грн. (а.с. 9).

Будь-яких доказів виплати позивачу заборгованості по заробітній платі, на момент звернення до суду з даним позовом, ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» суду надано не було.

Згідно з статтею 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на свою користь заборгованості по заробітній платі в розмірі 17500,79 грн. підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Разом з тим, надаючи правову оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача середнього заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивач в якості правової підстави для пред`явлення позову зазначає ст. 117 КЗпП України.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи те, що позивачу під час звільнення з роботи 06.09.2017 року не була у повному обсязі виплачена заробітна плата, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими.

Однак, як слідує із ч. ч. 1 та 2 ст. 233 КЗпП України, - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року № 910/4518/16 зазначено, що структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не входять до структури заробітної плати, на них поширюється загальний строк звернення до суду для вирішення трудового спору, який встановлений у ч. 1 ст.233 КЗпП України та становить три місяці.

Про порушення свого права позивач дізнався 07.09.2017 року - на наступний робочий день після його звільнення 06.09.2017 року, коли з ним не був проведений відповідачем повний розрахунок.

До суду з цим позовом позивач через свого представника звернувся 11.07.2019 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до суду для вирішення трудового спору.

Клопотання про поновлення строку звернення до суду стороною позивача не заявлялося та причини поважності пропуску цього строку з матеріалів справи суд не вбачає.

Оскільки позовні вимоги по суті є обґрунтованими, однак позивач пропустив встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду для вирішення трудового спору, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити з наведеної підстави.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи те, що позивач при звернення до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та його позовна заява була задоволеною частково, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 768,40 грн., тобто за позовну вимогу про стягнення заробітної плати.

На підставі ст. ст. 94, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 247, 263-265, 280, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» про стягнення заборгованості по заробітній платі- задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2»на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) грн. 79 коп.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 08 жовтня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська