ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/264/19 Справа № 205/3175/16-ц Головуючий у першій інстанції: Басова Н.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Гулієву М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27 листопада 2014 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу, згідно умов якого сторони зобов'язались у строк не пізніше 15 вересня 2015 року укласти договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1. На виконання умов договору позивач передав відповідачу платіж у розмірі 20000,00 грн. Відповідач видала довіреність на ім'я позивача на вчинення дій, пов'язаних з підготовкою документів для продажу домоволодіння. Однак, згодом відповідач відмовилась продавати домоволодіння та скасувала довіреність. Позивач неодноразово надсилав відповідачу листи з проханням врегулювати питання мирним шляхом, однак це не допомогло. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь гарантовану суму в подвійному розмірі - 40000,00 грн. та судовий збір у сумі 551,20 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму авансу в розмірі 20000,00 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн., в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується письмовою розпискою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на аркуші справи 190.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 27 листопада 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було оформлено у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 5-6). Даний договір містить підписи сторін.

Згідно п. 2.2. вказаного вище договору від 27.11.2014 року, зокрема, з метою забезпечення договору купівлі-продажу будинку, в момент підписання даного попереднього договору, покупець передав, а продавець прийняв гарантійну суму, яка становить 20000,00 грн.

Відповідно до п. 3.5. договору від 27.11.2014 року сторони зобов'язались укласти договір купівлі-продажу квартири до 15 вересня 2015 року.

У пункті 5.2. попереднього договору купівлі-продажу зазначено, що у разі неукладення договору купівлі-продажу у строк, не пізніше 15 вересня 2015 року з вини продавця, продавець повертає гарантійну суму, передану на підставі п. 2.5. Договору, в подвійному розмірі.

ОСОБА_5 неодноразово звертався до відповідача з проханням щодо повернення йому коштів отриманих ним за попереднім договором від 27 листопада 2014 року, що підтверджується копіями відповідних претензій (а.с. 8-13).

Станом на час розгляду справи між сторонами договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 не укладено.

Більше того, на час оформлення попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 відповідачка власником вказаного нерухомого майна не являлась, що підтверджується листом КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.07.2017 року, згідно якого власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 (а.с. 79).

Даний факт визнано відповідачкою, яка у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що являється спадкоємцем ОСОБА_7, однак остання померла, а спадкове майно відповідачка на своє ім»я не переоформила.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Положеннями ч. 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За змістом ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що на час оформлення у простій письмовій формі вищевказаного попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 відповідачка не була власником зазначеного нерухомого майна; враховуючи, що попередній договір оформлений без дотримання обов»язкової письмової нотаріальної форми; приймаючи до уваги, що до цього часу договір купівлі-продажу вказаного вище нерухомого майна між сторонами не укладено; зважаючи, що наведені факти підтверджуються письмовими матеріалами справи та визнані сторонами, - колегія дійшла висновку, що відповідачкою безпідставно отримано від позивача 20000,00 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5.

Враховуючи зміст позовних вимог та викладені вище факти, встановивши, що відповідачка не була власником зазначеного домоволодіння та не мала права на його відчуження і укладення відповідного попереднього договору, - колегія дійшла висновку, що за своєю правовою природою 20000,0 грн. не являються авансовим платежем, є безпідставно отриманим майном; підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача 20000,0 грн. у якості штрафу за невиконання вищевказаного договору - відсутні.

Колегія наголошує, що апелянтом не доведені твердження про непідписання нею вказаного вище попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 та про неотримання від позивача 20000,0 грн.

Відповідач ОСОБА_3, яка особисто була присутньою в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, своє клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 116-117) не підтримала, клопотань про надання інших доказів чи витребування їх судом не заявила; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (а.с. 187, 188-189).

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 судові витрати у вигляді сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 551,20 грн., що підтверджується відповідними квитанціями на аркушах справи 1а, 1б.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді