Справа 524/3493/18
Провадження 2-з/524/88/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: Головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Воблікової І.О., представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів Костик А.О. , представника третьої особи Стебло ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Дочірнє підприємство "Полтавський облавтодор" Відкритого Акціонерного Товариства "Державна Акціонерна Компанія "Автомобільні Дороги України", треті особи КП «Квартирне управління», Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області в особі ліквідаційної комісії, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Автозаводського районного суду м.Кременчука перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

До канцелярії суду позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення встановленого в один рік строку з моменту взяття на облік безхазяйного нерухомого майна для подачі заяви до суду КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, іншим уповноваженим органом управляти майном відповідної територіальної громади, фізичним особам уповноваженим вчиняти подібні дії на користь територіальної громади міста Кременчука або юридичних осіб органів місцевого самоврядування чи створених органом місцевого самоврядування(виконавчими органами органів місцевого самоврядування) про передачу у комунальну власність квартири АДРЕСА_1 з моменту винесення ухвали про забезпечення позову по дату набрання законної сили рішенням суду по справі 524/3493/18.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заяву та просив її задовольнити. Пояснив, що на даний час КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради вживаються активні заходи щодо передання квартири, яка є предметом спору до комунальної власності. У зв`язку із чим, необхідно зупинити річний строк, оскільки передання у власність територіальної громади квартири, зробить неможливим виконання рішення суду по справі 524/3493/18.

Інші учасники процесу проти задоволення заяви заперечували, вважали її безпідставно.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, справи № 524/3493/18, встановив наступне.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У відповідності до змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставами для забезпечення позову є те, що невжиття судом заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тобто дії суду із забезпечення позову обрання та застосування відповідних заходів забезпечення позову, спрямовуються на забезпечення можливості в подальшому реально виконати рішення суду та захистити права особи, яка звернулась до суду за захистом.

В ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні «Вінтман проти України», заява № 28403/05, п.110, від 23 жовтня 2014 року, остаточне 23/01/2015 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб відповідати вимогам статті 13 Конвенції, засоби юридичного захисту повинні бути ефективними як на практиці, так і в теорії, зокрема органи державної влади держави-відповідача своїми діями або бездіяльністю не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати їхньому використанню (див. рішення від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95, Reports of Judgments and Decisions 1996-VI). Іншими словами, для того, щоб бути ефективним, засіб юридичного захисту має бути незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів влади і бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи забезпечити належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі»(Kudіa v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000?XI).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд відзначає, що положення ст. 150 ЦПК України містять перелік заходів забезпечення позову, які суд може застосувати. Такий вид, як «інші заходи» застосовуються у випадку коли, якщо захист або поновлення прав та інтересів позивача не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. На думку суду, позивачем не було доведено те, що визначені в п.1-9 ч.1 ст.150 ЦПК України не зможуть забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача.

Крім того, суд враховує, що визначений процесуальним законом строк для подання заяви про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади, зупиненню не підлягає. І крім того, обраний позивачем спосіб забезпечення позову порушить права інших осіб, зокрема органа, уповноваженим управляти майном відповідної територіальної громади, на звернення до суду із відповідною заявою.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.151-154 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць