ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 470/426/15-ц

Номер провадження: 22-ц/819/1140/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Приходько Л.А.,

секретар Шибінська А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 червня 2018 року, у складі судді Прохоренко В.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.05.2013 року та 04.07.2013 року між ТОВ «ТРЦ Фабрика» та відповідачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна, за яким відповідачці було передано у тимчасове платне користування частину приміщення площею 1 м2, яке знаходиться у торгівельно-розважальному центрі з офісними приміщеннями (друга черга будівництва) по вул.Залаегерсег,18 в м . Херсон.

Оскільки відповідач не виконувала належним чином зобов`язання по сплаті орендної плати у неї виникла заборгованість в сумі 83 305,20 грн.

З урахуванням зроблених представником позивача в судовому засіданні уточнень позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням заборгованості за договорами оренди, просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди від 27.05.2013 року у розмірі 16803,07 грн, з якої: 3472,68 грн - пеня, 5619,99 грн - інфляційні втрати, 508,32 грн - 3% річних, 7202,08 грн - штраф; за договором оренди від 04.07.2013 року у розмірі 33154,54 грн, з якої: 15254,28 грн - сума основного борг, 3571,17 грн - пеня, 6593,64 грн - інфляційні витрати, 523,52 грн - 3% річних, 7211,63 грн - штраф, а всього 49957,61 грн та судовий збір у розмірі 833,2 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» заборгованість за договором оренди від 27 травня 2013 року у розмірі 16803,07 грн, з якої: 3472,68 грн - пеня, 5619,99 грн - інфляційні втрати, 508,32 грн - 3% річних, 7202,08 грн - штраф; за договором оренди від 04.07.2013 року у розмірі 33154,54 грн, з якої: 15254,28 грн - сума основного борг, 3571,17 грн - пеня, 6593,64 грн - інфляційні витрати, 523,52 грн - 3% річних, 7211,63 грн - штраф, всього 49957,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» витрати по сплаті судового збору в розмірі 499,66 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку по справі із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, оскільки в даному випадку спір виник з господарських договорів які укладені між двома суб`єктами господарювання і до правовідносин пов`язаних із договорами оренди мають бути застосовані нормативно правові акти, що регулюють діяльність суб`єктів господарювання, зокрема Господарський кодекс України. Просить рішення суду Херсонського міського суду Херсонської області від 25 червня 2018 року скасувати, з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Частиною першою статті 1 та статтями 2, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в редакції, що була чинною на час звернення позивача до суду, передбачено, що справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, чинною на час розгляду справи судами першої інстанції та апеляційної інстанції, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За матеріалами справи, як на час укладання договорів з яких виникли спірні правовідносини так і на час утворення заборгованості за ними, ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, тобто є суб`єктом господарської діяльності.

Згідно даних єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . є оптова торгівля товарами господарського призначення.

При цьому, предметом позовних вимог в даній справі є стягнення заборгованості за договорами оренди нерухомого майна від 27.05.2013 року та 04.07.2013 року укладених між ТОВ «ТРЦ Фабрика» як орендодавцем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 як орендарем.

Як слідує з матеріалів справи та зі змісту договорів приміщення за оренду з яких виникла спірна заборгованість надавалась ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю, яка здійснює у вказаних приміщеннях свою діяльність, і вказані правовідносини між сторонами по справі виникли саме з господарської діяльності як позивача так і відповідача.

З урахуванням правил, передбачених частиною другої статті 4, пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України такий спір є господарським та має розглядатися у порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно положень ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції правил загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись ст.255, 256, 377, 382-384 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 червня 2018 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас