КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/2905/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Петренко Н.О. 14 травня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації,-

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення компенсації в розмірі 1/2 частини від ринкової вартості автомобіля Volkswagen Polo, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1598 см3, в розмірі 132174,75 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого ними придбаний зазначений вище автомобіль. Через три дні після подачі позову на підставі Договору купівлі-продажу №8046/2018/864878 автомобіль перереєстрований на гр. ОСОБА_4 (батька відповідача) .

Відповідно до даних Довідки №07/03/18 про вірогідну ринкову вартість колісного транспортного засобу (КТЗ), наданої ФОП ОСОБА_5 згідно із складеним звітом, встановлено, що ринкова вартість автомобіля з врахуванням допусків в межах яких відбулась оцінка, складає 264349,50 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути 1/2 частину вартості автомобіля, який був спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено: стягнути з ОСОБА_1 132174,75 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля та 1321,75 грн. у рахунок відшкодування судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що вартість автомобіля згідно із Довідкою №07/03/18 визначена без його огляду, при цьому відповідно до висновку про вартість автомобіля, яке замовив відповідач у Товарній біржі "Універсальна" перед продажем автомобіля, його вартість визначено в розмірі 80000 грн. та за таку ціну він і продав його своєму батькові в рахунок часткового погашення боргового зобов`язання.

Окрім того, вказує, що у 2014 року автомобіль потрапляв у ДТП, що впливає на його вартість.

В подальшому батько також продав автомобіль за таку ж ціну.

Зазначає, що автомобіль був придбаний на його власні заощадження та позичені у батька грошові кошти, про що він у вересні 2016 року пояснював податковим органам.

Одночасно зазначає, що автомобіль купувався в інтересах сім`ї, а тому позивач також несе грошове зобов`язання перед його батьком і це має братися до уваги при визначенні розміру компенсації.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача посилається на те, що договір купівлі-продажу, згідно із яким відповідач продав автомобіль своєму батькові, не є належним доказом вартості автомобіля, а висновок товарної біржі не відповідає реальним цінам на відповідні автомобілі.

Щодо розписки та боргів відповідача перед батьком зазначає, що про це позивачу нічого відомо не було. Вказує, що розписка не містить вказівки на мету отримання коштів, отже забов`язання за нею не можна вважати спільним боргом. Окрім того, ставить під сумнів факт позики коштів.

Щодо пояснень до фіскальних органів, то також зазначає, що невідомо про розмір позичених коштів. Крім того, в декларації за 2015 рік відповідач не зазначав інформації про джерела походження коштів на придбання автомобіля.

Щодо участі автомобіля в ДТП зазначає, що така обставина не підтверджена належними доказами.

Вказує, що зазначені вище докази подані на стадії апеляційного провадження і причин неможливості їх подати під час розгляду справи в суді першої інстанції не зазначено.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник позивача Гавриленко Я. С . проти доводів апеляційної скарги заперечував з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 18 вересня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року.

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до даних листа Регіонального сервісного центру в м.Києві МВС України від 04 жовтня 2018 року №31/26-830аз в період з 28 серпня 2013 рок по 20 березня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль Volkswagen Polo, кузов НОМЕР_1 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до цього ж листа та Договору купівлі-продажу транспортного засобу №8046/2018/864878 від 20 березня 2018 року, ОСОБА_1 продав його ОСОБА_4 за ціною 80000 грн.

Згідно копії розписки від 25 серпня 2013 року ОСОБА_1 отримав від свого батька ОСОБА_4 позику суму в розмірі 10000 доларів США, зобов`язався повернути до 31 грудня 2017 року.

Згідно із змістом пояснювальної записки ОСОБА_1 від 06 вересня 2016 року на адресу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у міста Києва, яка містить вхідний штам цього органу, ОСОБА_1 у зв`язку із проведенням щодо нього перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" повідомив, що джерелами походження коштів на покупку автомобіля Volkswagen Polo є власні заощадження та фінансова допомога батьків.

Відповідно до даних Довідки №07/03/18 про вірогідну ринкову вартість колісного транспортного засобу (КТЗ), наданої ФОП ОСОБА_5 згідно із складеним звітом на замовлення ОСОБА_3 , встановлено, що ринкова вартість автомобіля з врахуванням допусків в межах яких відбулась оцінка, складає 264349,50 грн.

Відповідно до даних Висновку про вартість автомобіля від 12 березня 2018 року, складеного Товарною біржою "Універсальна" в м.Черкаси на замовлення ОСОБА_1 , вартість автомобіля станом на 12 березня 2018 року складає 80000 грн.

Встановивши, що автомобіль був придбаний під час шлюбу, натепер відчужений відповідачем та не є власністю будь-кого з подружжя, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля, виходячи з даних Довідки №07/03/18 про вірогідну ринкову вартість колісного транспортного засобу (КТЗ), наданої ФОП ОСОБА_5 .

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя, може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує частині 4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

З огляду на встановлену статтею 60 СК України презумпцію спільності набутого за час шлюбу майна, автомобіль Volkswagen Polo, кузов НОМЕР_1 , 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 був спільною сумісною власністю подружжя. Доказів про те, що цей автомобіль слід уважати особистим майном відповідача матеріали справи не містять.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині наявності боргових зобов`язань, колегія суддів зазначає про таке.

Розписка від імені ОСОБА_1 про те, що 25 серпня 2013 року він отримав у борг у свого батька ОСОБА_4 суму 10000 доларів США із зобов`язанням повернути до 31 грудня 2017 року не містить даних про те, що саме ці кошти були використані в інтересах сім`ї для придбання автомобіля.

Пояснювальна записка ОСОБА_1 від 06 вересня 2016 року на адресу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у міста Києва містить посилання про надання батьками фінансової допомоги на придбання автомобіля, проте ці дані в розумінні статей 76-80 ЦПК України не є належними та допустимими доказами.

При цьому колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про те, що автомобіль Volkswagen Polo було відчужено 20 березня 2018 року батькові ОСОБА_4 в рахунок погашення існуючої заборгованості є нелогічними та відхиляються судом. Так відчуження автомобіля відбулось за договором купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 (батько відповідача) є покупцем, тобто особою яка придбаває майно і сплачує за нього певну грошову суму (в цьому випадку - кошти сплачуються відповідачу ОСОБА_1 ).

Щодо нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , складеної 07 червня 2019 року про передачу в рахунок погашення боргу 80000 грн., колегія суддів зазначає, що така заява складена після ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі, відтак за правилами статті 367 ЦПК України такий доказ апеляційним судом не приймається.

Аналізуючи зазначене вище в системному зв`язку, колегія суддів доходить висновку про відсутність достатніх доказів про наявність у сторін зобов`язань у вигляді неповернутих спільних боргів, які мали б бути враховані у цій справі.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів про те, що договір купівлі-продажу автомобіля укладено в інтересах сім`ї, а кошти, отримані від його реалізації, використані за спільної згодою подружжя.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відтак суд першої інстанції правильно визначив розмір грошової компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із даних Довідки №07/03/18 про вірогідну ринкову вартість колісного транспортного засобу (КТЗ), складеної ФОП ОСОБА_5 , не взявши до уваги дані договору купівлі-продажу щодо договірної вартості 80000 грн.

Визначену ринкову вартість подібного транспортного засобу відповідачем у встановлений цивільним процесуальним законодавством спосіб не спростовано, а твердження щодо перебування автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді не підтверджено належними та достатніми доказами. Наявна в матеріалах справи ксерокопія розписки сама по собі не несе доказового навантаження, оскільки не містить достатньої інформації для встановлення ринкової вартості автомобіля на теперішній час.

Колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги в тій частині, що рішення суду першої інстанції не містить оцінки всіх доказів у справі, проте зазначене не є підставою для скасування рішення суду у відповідності до статті 376 ЦПК України.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова