Справа № 295/9572/19
Провадження № 22-ц/801/1914/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Чішман Л. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокуСправа № 295/9572/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Копаничук С.Г., Сала Т.Б.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного су-ду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про

порушення конституційних прав, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Богунського районного суду м. Житомира від 01 липня 2019 року про відмову у відкритті прова-дження у справі, постановлену у приміщенні суду першої інстанції в м. Житомирі суддею Чішман Л.М.,

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася у Богунський районний суд м. Житомира з позовом до Житомирського апеляційного суду про порушення конститу-ційних прав на справедливий суд, відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 ти-сяч гривень. Позов мотивований тим, що 04 червня 2019 року до Житомирського апе-ляційного суду у справі № 296/4637/19 була подана апеляційна скарга з викладенням порушень норм процесуального права у рішенні Богунського районного суду м. Жи-томира від 28 травня 2019 року. Під час ознайомлення з постановою Житомирського апеляційного суду від 18 червня 2019 року скаржниця встановила недостатню право-ву врегулюваність розгляду своєї апеляційної скарги, через що вважає вказану поста-нову неправосудною та звернулася у Богунський районний суд м. Житомира з відпо-відною позовною заявою.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 01 липня 2019 року у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Жито- мирського апеляційного суду про порушення конституційних прав на справедливий суд, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із судовою ухвалою від 01 липня 2019 року про відмову у від-критті провадження у справі, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, не-одноразово зазначаючи, що оскаржувана ухвала є неправосудною. За змістом апеля-ційної скарги скаржниця просить скасувати судову ухвалу від 01 липня 2019 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 17 липня 2019 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшко-дування моральної шкоди була передана в.о. голови цього суду для вирішення питан-ня про направлення справи до Верховного Суду для визначення її підсудності.

Розпорядженням в.о. голови Житомирського апеляційного суду від 18 липня 2019 року № 11 цивільна справа № 295/9572/19 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Жи-томира від 01 липня 2019 року передана до Верховного Суду для визначення підсуд-ності у порядку, передбаченому частиною першою статті 26, частиною шостою статті 31 ЦПК України, оскільки відповідачем у цій справі є Житомирський апеляційний суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2019 року у складі судді Касаційного ци-вільного суду визначена підсудність цивільної спрви за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про порушення конституційних прав та відшкоду-вання моральної шкоди для розгляду в апеляціному порядку - Вінницькому апеляцій-ному суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року відкрито апеля-ційне провадження у вказаній цивільній справі, відповідачу роз'яснено право на по-дання відзиву на апеляційну скаргу. Таким своїм правом відповідач не скористався.

Позивачка, представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Сторони у справі завчасно в установленому порядку були повідомлені про день, час та місце роз-гляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлен-ня про вручення поштового відправлення. Від відповідача в суд апеляційної інстанції 09 вересня 2019 року надійшло письмово викладене клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Частиною другою статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або ін-ших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Керуючись вказаною нормою Закону, коле-гія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу в порядку апеляційно-го провадження у відсутності сторін у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваної судо-вої ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов вис-новку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулася у Богунський ра-йонний суд м. Житомира з позовом до Житомирського апеляційного суду про пору-шення конституційних прав на справедливий суд, відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що відповідачем допущені порушення її конституційних прав на справедливий судовий розгляд у порядку апеляційного провадження у справі за її апе-ляційною скаргою на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 травня 2019 року стосовно розгляду позовної заяви про порушення конституційних прав, за-подіяння моральної шкоди суддею Корольовського районного суду м. Житомира.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя суду першої інстанції, керу-ючись нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 1176 ЦК України, статей 186, 354 ЦПК України постановила ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, що не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Висновок судді суду першої інстанції є вірним, об`єктивним, таким, що відповідає нормам матеріального права, яке регулює виниклі правовідносини між сторонами у справі.

Оскаржуючи судову ухвалу від 01 липня 2019 року про відмову у відкритті про-вадження у справі, ОСОБА_1 зазначає, що нею встановлено недостатню право-ву урегульованість розгляду судом позовної заяви від 26 червня 2019 року, що потяг-ло постановлення неправосудної, в даний час нею оскаржуваної ухвали від 01 липня 2019 року у справі № 295/9572/19. Суд не зазначив в описовій частині ухвали суть по-зовної заяви, застосував тлумачення законів, які не підлягають застосуванню при ви-рішенні питань з прийняття справи і відкриття в ній провадження, не застосував норм матеріального права, які підлягали застосуванню у даному випадку. Скаржниця не по-годжується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості вирішення заявле-них позовних вимог у межах цивільного судочинства, вважає його завідомо неправ-дивим, неправосудним. Оскаржуваною ухвалою їй не роз`яснено, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд позовної заяви від 26 червня 2019 року ( вимога до Жито-мирського апеляційного суду ).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не грунтуються на нормах чинного за-конодавства, є необ`єктивними, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно пункту сьомого частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішен-ня суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Нормами частин першої, другої статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апе-ляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказа-ми та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Пунктом першим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апе-ляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Статтею 375 цього Ко-дексу встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задо-волення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив су-дове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З висновком суду першої інстанції про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства слід погодитися.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених зако-ном випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зазначеній вище ре-дакції визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відпо-відно до визначених законом процедур судочинства. Згідно з частиною першою статті 6 цього Закону суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здій-снюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховен-ства права.

За змістом частини першої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суд- дів » судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином суд є органом, уповноваженим на виконання функцій держави, звернення з позовом до якого чинним законодавством України не передбачено.

Згідно з частиною другою статті 124 Конституції України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом ви-падках суди розглядають також інші справи.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодав-ства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у справі, рішення в якій переглядається на предмет законності й обгрун-тованості, між позивачкою та судом зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 125 Конституції України, статті 17 Закону України «Про су-доустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спе-ціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верхов-ний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Отже чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 ( 2008 ) Консульта-тивної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. У Висновку № 3 ( 2002 ) Консультативної ради європейських суддів вказано, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового судового роз-гляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирі-шуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо випра-вити у такий спосіб ( наприклад надмірне затримання вирішення справи ), повинні ви-рішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди ( судді ), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Враховуючи викладене у справі, що переглядається, суд першої інстанції, розгля-даючи вимогу ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про порушення конституційних прав на справедливий суд, відшкодування моральної шкоди, дійшов обгрунтованого, безпомилкового висновку про те, що така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконливого висновку про безпідстав-ність апеляційної скарги ОСОБА_1 . Як наслідок ухвала судді суду першої ін-станції від 01 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі поста-новлена відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим законних підстав для її скасування немає.

Відповідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеля-ційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуаль-ного права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК Укра-їни, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Богунського районного суду м. Житомира від 01 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду про порушення конституційних прав, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді С.Г. Копаничук

Т.Б. Сало