Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 299/2611/16-ц

провадження № 61-20843св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернянська сільська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня

2016 року у складі судді Надопта А. А., та на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Куштана Б. П., Кондора Р. Ю.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернянської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 16 січня 1979 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивач придбав будинок, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 . Згідно з текстом договору будинок розташований на присадибній ділянці розміром 0,07 га.

Відповідно до наказу радгосп-заводу ім. Шевченка від 10 січня 1979 року

№ 47 ОСОБА_1 передано в постійне користування присадибну земельну ділянку площею 0,07 га в АДРЕСА_1 з присадибної ділянки, якою користувався ОСОБА_3

Вказував, що у його користуванні перебувала земельна ділянка площею

0,14 га, у зв`язку з чим ОСОБА_1 неодноразово звертався до Чернянської сільської ради з заявами про збільшення земельної ділянки, наданої йому для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, до фактичних її розмірів.

Відповідно до рішення Чернянської сільської ради від 12 вересня 1997 року ОСОБА_3 передано у приватну власність прилеглу до будинку

ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,08 га, однак нею і надалі продовжував користуватися позивач.

У 2014 році з листа Чернянської сільської ради, наданого на адвокатський запит, ОСОБА_1 дізнався, що рішенням Чернянської сільської ради від

25 травня 2010 року № 338 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо безоплатної передачі в приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 0,1208 га та передано ОСОБА_2 у приватну власність указану земельну ділянку. На підставі зазначеного рішення видано відповідний державний акт серії ЯЛ № 080903.

Вважаючи, що рішення Чернянської сільської ради та державний акт видані всупереч вимог законодавства та порушують його права, просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від

19 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернянської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із пропуску позивачем строку позовної давності.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

19 квітня 2017 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить скасувати рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2017 року, і ухвалити нове рішення або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно дослідили обставини, що мають значення для справи, та не надали належної правової оцінки доказам.

Висновки судів про обізнаність позивача щодо порушення його прав з

2010 року ґрунтуються на припущеннях, оскільки про оскаржуване рішення та державний акт на право власності на землю, яка фактично перебувала в користуванні ОСОБА_4 , позивачу стало відомо лише в 2014 році з листа Чернянської сільської ради на звернення з адвокатським запитом, а тому вважає, що процесуальні строки при пред`явленні позову порушені не були.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 299/2611/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи

16 січня 1979 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 . За умовами вказаного договору будинок розташований на присадибній ділянці розміром 700 кв. м (0,07 га). Рішенням Чернянської сільської ради Виноградівського району від

12 вересня 1997 року ОСОБА_4 передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку розміром 0,07 га біля будинку.

Рішенням Чернянської сільської ради від 12 вересня 1997 року передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 0,08 га з цільовим призначенням: «Для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель».

Встановлено, що 22 березня 2005 року ОСОБА_3 подав до Чернянської сільської ради заяву про відмову від земельної ділянки розміром 0,08 га на користь ОСОБА_2 , а 16 березня 2005 року із заявою про відмову від земельної ділянки розміром 0,07 га в АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 звернулася ОСОБА_5

28 березня 2005 року ОСОБА_2 звернувся до Чернянської сільської ради із заявою про виділення йому земельної ділянки площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва житлового будинку.

Рішенням Чернянської сільської ради від 12 травня 2005 року № 175 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку розміром 0,15 га з цільовим призначенням: «Для будівництва індивідуального житлового будинку».

Суди встановили, що відповідно до рішення № 338 від 25 травня 2010 року Чернянська сільська рада затвердила технічну документацію із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 0,1208 га. та було передано у приватну власність вказані земельні ділянки і постановлено видати державний акт на право власності.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня

1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

За правилами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу).

Отже, позовна давність установлює строки захисту цивільних прав.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі

№ 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із пропуску позивачем строку позовної давності.

Разом із тим, судами не наведено будь-яких висновків щодо наявності або відсутності порушених прав або охоронюваних законом інтересів позивача, без яких дійти висновків про наявність чи відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності неможливо.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, не вирішивши питання порушених прав позивача.

Оскільки відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, такими, що відповідають основоположним засадам цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суди не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, то ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від

19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді:

А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров