ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/789/19

Головуючий у першій інстанції - Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1131/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді - Губар В.С.,

суддів: Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 01 липня 2019 року

УСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.01.2012року у сумі 68431,39 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву від 25.01.2012 року, за якою отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує, погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки не здійснював, внаслідок чого станом на 13.03.2019 року утворилась заборгованість у сумі 68431,39 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 68431,39 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 24699,88 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 14419,37 грн., пені за прострочене зобов`язання - 25477,31 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу - 100 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 3234,83 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 січня 2012 року в сумі 41 575 грн. 21 коп., з яких:

-24699,88 грн - заборгованість за тілом кредиту,

-14 419,37 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту,

-500 грн - штраф (фіксована частина),

-1 955,96 грн - штраф (процентна складова).

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши позовну давність, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновок суду першої інстанції про доведеність укладення між сторонами кредитного договору є безпідставним та суперечить нормам матеріального права, оскільки кредитний договір між банком і фізичною особою має бути укладений у письмовій формі, підписаний сторонами правочину, містити погоджені сторонами умови договору, зокрема, щодо розміру отримуваного кредиту, сплачуваних позичальником процентів за користування кредитними коштами, строку користування кредитом. Проте, відповідного кредитного договору, який відповідає вимогам закону, матеріали справи не містять та такий правочин між сторонами укладено не було.

Апелянт вважає, що посилання позивача на застосування до спірних правовідносин Умов та правил надання банківських послуг, ґрунтуються на припущеннях, оскільки відповідного його підпису зазначені умови не містять, тобто позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження погодження його з умовами.

На думку апелянта, позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт надання та отримання грошових коштів на виконання банком обов`язків за кредитним договором, а тому позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів задоволенню не підлягають.

Апелянт наголошує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає можливості встановити належність та правильність обчислення розміру заборгованості, оскільки зазначений розрахунок виконаний некоректно, без повної деталізації механізму визначення сум заборгованості, накопичення сум у розрахунку не обґрунтовано, математичних формул із зазначенням конкретних числових значень у розрахунку не наведено. Стверджує, що саме позивач повинен довести правильність розрахунку заявленої заборгованості. Звертає увагу, що розрахунок заборгованості не є первинним документом і не підтверджує отримання коштів, а лише є аналітичним документом банку.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надано належної оцінки його аргументам щодо відсутності повноважень у представника АТ КБ «ПриватБанк» на здійснення процесуальних дій та підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

У наданому відзиві представник АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту не виконав, що є підставою для застосування до спірних правовідносин правил ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може, враховуючи наступне.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 25 січня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, де зазначені персональні дані, адреса реєстрації та місця проживання та інша контактна інформація. ОСОБА_1 особистим підписом засвідчив свою згоду з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.12).

Умовами та правилами надання банківських послуг, які долучені до матеріалів справи, передбачені права та обов`язки клієнта, права та обов`язки банку, відповідальність сторін, зміни до Умов та Правил, додаткові положення, регулюється умови використання кредитних карт, умови обслуговування, обов`язки та права банку і клієнта, відповідальність сторін, вимоги до безпеки та використання карт, положення про картковий рахунок та тарифи (а.с. 14-28).

Отже, ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» Соловей С.В. відповідно до кредитного договору видано кредитні карти: 01 березня 2010 року - № НОМЕР_1 терміном дії до вересня 2013 року, 18 жовтня 2013 року - № НОМЕР_5 терміном дії до травня 2017 року, 24 липня 2014 року - № НОМЕР_2 терміном дії до березня 2018 року, 04 червня 2018 року - № НОМЕР_3 терміном дії до квітня 2022 року (а.с. 157 зворот).

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , убачається, що 18 жовтня 2013 року ОСОБА_1 встановлений кредитний ліміт у розмірі 4000 грн., 04 грудня 2014 року кредитний ліміт був знижений, 18 грудня 2015 року - збільшено до 8000 грн. (а.с. 158 зворот).

На спростування вказаних обставин відповідачем не надано доказів сулу першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим АТ КБ «ПриватБанк», станом на 13 березня 2019 року заборгованість за кредитним договором б/н від 25 січня 2012 року становить 68431,39 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 24699,88 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 14419,37 грн., пені за прострочене зобов`язання - 25477,31 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу - 100 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 3234,83 грн.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент його змінити (зменшити або збільшити).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк»», натепер АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що факт укладення кредитного договору з відповідачем шляхом отримання позичальником кредитної картки з встановленим кредитним лімітом, є доведеним. На спростування зазначених обставин відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Із розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 використовував кредитні кошти станом на 19 травня 2019 року (а.с. 149-156).

На переконання колегії суддів, позивачем подано достатньо доказів на підтвердження виникнення кредитних правовідносин між сторонами та отримання відповідачем кредиту на картку «Універсальна», про що свідчить анкета-заява від 25 січня 2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором, виписка за картковим рахунком, з якої вбачається, що позичальник користувався грошима, отримував кошти через банкомат, частково сплачував заборгованість.

Вказані обставини відповідачем у апеляційному суді не спростовані.

Вирішуючи спір, апеляційний суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором № б/н від 25 січня 2012 року суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 24699,88 грн.

Відповідачем належних і допустимх доказів на спростування заборгованості з повернення кредиту суду надано не було.

Проте, апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту та штрафів, враховуючи наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що з огляду на вищевказані обставини та зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

В анкеті-заяві від 25.01.2012 року, підписаної ОСОБА_1 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`являючи вимогу про стягнення кредитних коштів, банк просив окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути інші складові повної вартості кредиту, зокрема, заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, штраф за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір вказаних складових і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 25 січня 2012 року, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як на невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Водночас, матеріали справи, подані позивачем до суду першої інстанції, не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також про те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме, у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені, штрафів) за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів у розмірах, зазначених у виписці банку за рахунком відповідача, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. Рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 14419,37 грн. та штрафів в сумі 500 грн. та 1955,96 грн. з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Довідка про умови кредитування та інші докази, приєднані позивачем до письмових пояснень, апеляційний судом не можуть бути взятими до уваги відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України через їх неподання до суду першої інстанції.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про не надання позивачем доказів користування кредитною карткою, оскільки заяв від ОСОБА_1 про закриття картрахунку та припинення дії договору до банку не надходило і ці обставини відповідачем у апеляційному суді не спростовані.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не є доказом укладення кредитного договору, оскільки як убачається з матеріалів справи, Умови та Правила надання банківських послуг були затверджені відповідно до Наказу Банку від 23.08.2006 року. Разом з тим ідповідач своїм підписом в заяві підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», Тарифами банку, з якими він ознайомився, в своїй сукупності складають договір про надання банківських послуг (кредитний договір), який в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання, тим самим приєднався до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою.

З огляду на сукупність обставин справи, інші доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та не впливають на вирішення спору по суті.

Зважаючи на практику Європейського суду, колегія суддів ураховує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив, що відповідачем не виконувались умови кредитного договору та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 24699,88 грн., а в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та штрафів рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Окрім того, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 1167 грн. підлягає скасуванню, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 02 липня 2015 року та звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2019 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 14419,37 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1955,96 грн. та в частині стягнення судового збору, відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Компенсувати судові витрати за рахунок держави, у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: