РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/6229/18

Провадження № 22-ц/4815/1009/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Гордійчук І.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення 28 травня 2019 року

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Рівнетеплоенерго" про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року, ОСОБА_1 звернулась у Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"( далі ТзОВ "Рівнетеплоенерго" про стягнення 16625 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 15000 грн. моральної шкоди та 3829,60 грн судових витрат.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ТзОВ "Рівнетеплоенерго" задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ "Рівнетеплоенерго" на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 24296 гривень, на відшкодування моральної шкоди 500 гривень.

Стягнуто з ТзОВ "Рівнетеплоенерго" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5009,60 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТзОВ "Рівнетеплоенерго", вважає, що судове рішення ухвалене з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, що потягло за собою однобічне, неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи.

Зазначають, що факт залиття квартири не підтверджений належними, допустимими, достовірними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Вказує, що 27 липня 2017 року у квартирі позивачки було демонтовано засоби вимірювальної техніки для проведення повірки про що був складений відповідний акт в якому зафіксовано, що встановлені заглушки та будь-які протікання відсутні. Даний акт своїми підписами завірили споживач ОСОБА_1 та представник ТОВ "Рівнетеплоенерго" - Коваль А.М .. Після повірки засобів вимірювальної техніки, лічильники встановлені, згідно вимог та правил монтажу, про що складено акт 31 липня 2017 року, в якому також встановлено, що протікання відсутні. У відповідному акті, також є підпис ОСОБА_1 , окрім того, у акті відсутні будь-які зауваження, щодо монтажу приладу обліку. Вважає, що вказані обставини свідчать про те, що жодних протікань і витоків на час демонтажу і монтажу лічильників не було і це підтвердив і сам споживач поставивши відповідні підписи в актах.

Також зазначає, що акт із залученням свідків та ЖКП "Перспективне" був складений через місяць після "ймовірного" затоплення, а саме 28 серпня 2017 року. Крім того, вважає, що даний акт складений із грубим порушенням норм чинного законодавства, під час його складання представник ТОВ "Рівнетеплоенерго" був відсутній. Окрім того, в матеріалах справи відсутній доказ того, що ОСОБА_1 повідомляла ТОВ "Рівнетеплоенерго" про те, що буде утворена комісія для такого обстеження.

Звертає увагу на те, що демонтаж засобу вимірювальної техніки був здійснений 27 липня 2017 року, відтак заглушки також встановлені 27 липня 2017 року, перевірений засіб обліку був встановлений 31 липня 2017 року, відповідно до акту про монтаж засобу вимірювальної техніки. Тобто, на момент обстеження комісії 28 серпня 2017 року, вже стояли повірені засоби обліку. За наведеного вважає, що комісія не зафіксувала сам факт відсутності заглушок, а зі слів споживача, написала акт.

Крім того, вважає судову будівельно-технічну експертизу, проведену у даній справі, недопустимим доказом, оскільки відповідно до п.8 ч.2 ст. 197 ЦПК України, саме у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, однак 15 травня 2018 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Враховуючи викладене, просили скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 травня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ТзОВ "Рівнетеплоенерго" про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 зазначає, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні апелянтом правових норм.

Зазначає, що працівники ТОВ "Рівнетеплоенерго" її повідомлення про залиття квартири проігнорували і для огляду квартири не прибули, саме з цієї причини акт огляду квартири складався за їх відсутності. Також вказує на неодноразові звернення до керівництва ТОВ "Рівнетеплоенерго", як особисто так і письмово, про що свідчать її претензії від 07 серпня 2017 року, 09 жовтня 2017 року та 22 січня 2018 року, відповіді відповідача на які містяться в матеріалах справи.

Вказує, що доказів того, що на лінії водопостачання в день затоплення не проводились будь-які ремонтні чи іспитові роботи , відповідачем не надано. Комісією не було виявлено будь-якої іншої причини затоплення квартири, тобто її вини у тому не встановлено.

Щодо позиції відповідача про те, що судова будівельно-технічна експертиза є недопустимим доказом не заслуговують на увагу, оскільки експертиза судом може бути призначена на будь-якій стадії судового розгляду і відповідно до вимог ст.ст.77,80 ЦПК України її висновки є допустимим та належним доказом.

З огляду на наведене просили рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ТОВ "Рівнетеплоенерго" Свирид М.В. в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що подія, внаслідок якої була залита квартира позивача, сталася з вини саме відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.

Згідно з додатку № 4 вказаних правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир.

Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність. В такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися та зазначити причини такої відмови.

Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.

Судом першої інстанції установлено, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.08.1998 року (а.с.6).

27 липня 2017 року у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , працівниками ТОВ "Рівнетеплоенерго" було знято два теплові лічильники №000582 та №004929 для проведення державної метрологічної повірки, про що було складено акт демонтажу засобу вимірювальної техніки від 27 липня 2017 року (а.с.8)

Після вказаних дій працівників ТОВ "Рівнетеплоенерго" 28 липня 2017 року позивач виявила, що вся підлога у квартирі була залита водою.

Про затоплення ОСОБА_5 повідомила поліцію, що підтверджується листом Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області №15194/200/01-2017 від 04 вересня 2017 року, з якого убачається, що дійсно вона зверталася з такою заявою 28 липня 2018 року (а.с.38).

Відповідно до акта від 28 серпня 2017 року, складеного комісією у складі сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у присутності представника ЖКП "Перспективне" Олійник Л.А., при обстеженні квартири АДРЕСА_1 , встановлено, що причиною підтоплення квартири 28 липня 2017 року стало те, що при демонтажі лічильників працівниками ТОВ "Рівнетеплоенерго" не була перекрита вода та не поставлені заглушки. У результаті затоплення квартири пошкоджений паркет в залі 2 м., у спальні 7 м. та у коридорі 6 м. (а.с.9).

Згідно з висновку експерта №181112/5_ФМ судової будівельно-технічної експертизи від 21 листопада 2017 року, призначеною за ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2018 року, вартість відновлювального ремонту, викликаного внаслідок затоплення 28 липня 2017 року квартири АДРЕСА_1 , становить 24296 грн (а.с.44-55).

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок залиття його квартири, відповідач належними та допустимими доказами не спростував.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що причиною підтоплення квартири 28 липня 2017 року стало те, що при демонтажі лічильників працівниками ТОВ «Рівнетеплоенерго» не була належно перекрита подача води та не поставлені заглушки.

Суд першої інстанції встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача і врахувавши, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у сумі 24296 грн., розмір якої підтверджений висновком експерта.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт від 28 серпня 2017 року не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки залиття сталось 28 липня 2017 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Як вбачається з акту від 28 серпня 2017 року, він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного додатку № 4.

Ті обставини, що акт було складено через місяць після залиття квартири позивача не спростовують висновків комісії, викладених в акті про залиття квартири.

У відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач в ході розгляду справи не заявляв клопотання для проведення експертизи для встановлення дійсності причини залиття квартири.

Доказів того, що залиття належної позивачеві квартири, відбулося з вини інших осіб та, як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, суду не надано.

Також, суд, взявши до уваги роз`яснення у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, врахував спричинені позивачеві душевні страждання, пов`язані з пошкодженням його майна при залитті з вини відповідача, і колегія суддів погоджується, що безумовно, спричинена шкода потягла зміну звичного укладу життя ОСОБА_1 , що супроводжувалася необхідністю усунення наслідків залиття і подальшого ремонту.

Колегія суддів погоджується із адекватністю і співмірністю визначеного судом до стягнення грошового розміру з відповідача моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене колегія судів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.В. Хилевич

С.С. Шимків