Справа № 484/47/17 Суддя першої інстанції Максютенко О.А.
Провадження № 22-ц/812/298/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Богуславської О.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою та доповненнями до апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Максютенко О.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, о 08 год. 02 хв., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з пізніше уточненим позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 19 грудня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, який 30 листопада 2016 року було розірвано рішенням суду.

Під час шлюбу вони разом з відповідачем придбали майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 89 300 грн., який був оформлений на відповідача, та автомобіль марки Ford моделі Transit, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, середня вартість якого відповідно до інформації в мережі Інтернет складає 153 245 грн. 25 коп. та який відповідачем було відчужено без її згоди.

Посилаючись на те, що після припинення шлюбних стосунків між сторонами виник спір з приводу поділу майна, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 остаточно просила суд здійснити поділ спільно нажитного з відповідачем майна, виділивши їй у власність житловий будинок АДРЕСА_1 загальною вартістю 89 300 грн., врахувавши при поділі вартість автомобіля марки Ford моделі Transit, 2004 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2, в сумі 153 245 грн. 25 коп., та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію частки вартості врахованого спільного майна у сумі 31 972 грн. 63 коп.

При цьому зазначала, що будинок їй потрібен в цілому, оскільки з нею проживає дочка разом з дитиною.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 149 895 грн. 20 коп. Визнано за ОСОБА_2 та за ОСОБА_5, за кожним окремо, право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 22 грудня 2018 року з ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_5 було стягнуто 1 703 грн. 97 коп., а також судовий збір на користь держави в сумі 1 705 грн. 51 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що під час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 а твердження позивача про те, що вказаний житловий будинок придбано за її особисті кошти, наданими доказами не підтверджено.

Щодо відмови у включенні до поділу зазначеного транспортного засобу, то районний суд виходив з того, що законність переоформлення права власності на зазначений автомобіль ОСОБА_2 не оспорено; з вимогами до суду про визнання недійсною угоди, на підставі якої ОСОБА_5 відчужив право власності на автомобіль, остання не зверталась та питання щодо законності укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу відповідачем, не є предметом доказування у цій справі.

При цьому, суд зазначав оскільки предметом спільного майна подружжя може бути лише майно придбане подружжям за час перебування у шлюбі та наявне на момент поділу, а зазначений транспортний засіб є відсутнім, він не може враховуватись при поділі майна подружжя ОСОБА_5, у зв'язку з чим поділу не підлягає.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилаючись на те, що оскаржене судове рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначала, що суд незаконно та невірно розподілив судові витрати, а судове рішення доповнене рішенням від 22 грудня 2018 року повинно бути скасовано, а її позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що під час підготовчого судового засідання районний суд позбавив її можливості врегулювати спір за участю судді, відмовивши в задоволенні її клопотання, а тому, за думкою скаржника, районним судом було створено ситуацію при якій подальший розгляд справи здійснював не вповноважений склад суду.

Крім того місцевий суд прийняв до уваги висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи та оціночно -будівельної експертизи № 18-458 від 18 червня 2018 року, де вказано ринкову вартість житлового будинку 149 895 грн. 20 коп. та висновок експерта № 18459 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу, складеного 27 квітня 2018 року, де визначено ринкову вартість транспортного засобу у сумі 81 030 грн. 19 коп. При цьому суд не мотивував, чому серед усіх судових експертиз він вибрав саме ці дві.

Суд не прийняв до уваги висновок експерта від 17 листопада 2017 року, де вказано, що вартість автомобіля на дату його відчуження становить 142 330 грн. та висновок експерта від 11 вересня 2018 року, в якому вказано, що вартість будинку складає 127 411 грн.

У висновку експерта, на який послався суд, вказано, що вартість будинку з земельною компонентою складає 149 895 грн. 20 коп., але в матеріалах справи міститься лист виконкому Первомайської міськради про те, що земельна ділянка під житловим будинком у власність не передавалась, а отже вартості будинку незаконно було додано земельну компоненту.

Також представником відповідача було заявлено клопотання про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи для вирішення питання щодо вартості автомобілю на дату його відчуження 30 листопада 2016 року. Однак, судом для вирішення зазначеного питання було призначено не повторну, а додаткову експертизу. До того ж, складаючи висновок, експерт вийшов за межі поставлених йому питань та особисто від себе ще визначив ринкову вартість автомобіля з урахуванням наявного технічного стану на дату його оцінки, яка склала 81 030 грн. 19 коп. Такі дії експерта є незаконними, оскільки він не мав права робити висновки по питанням, які йому не ставили, та це повинно було привернути увагу суду і стати підставою для не прийняття такого висновку експерта судом.

У даному випадку предметом позову був поділ житлового будинку та врахування вартості автомобілю при поділі, тому що на момент звернення до суду з позовом, спільно нажите майно було відчужено відповідачем з метою ухилення його від поділу. Отже, оскільки на момент розгляду справи майно було відсутнє і у нього був іншій власник, суд повинен був враховувати вартість майна саме на день його відчуження.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначала, що не погоджується з розподілом судових витрат, який було визначено додатковим рішенням суду, вартістю майна встановленою судом для подальшого визначення ціни позову та розміру судового збору, який підлягав сплаті при подачі нею позову, а також з тим, що її було зобов'язано сплатити судовий збір, у тому числі, за майно, яке взагалі було виключено судом з предмету поділу.

Відповідач правом надати відзив у порядку ст. 360 ЦПК України не скористався.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УIII від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2003 року по 30 листопада 2016 року, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року та яке набрало законної сили 13 грудня 2016 року. Вказаним судовим рішенням встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені з 2015 року (т. 1 а.с.22).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2006 року ОСОБА_5 було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 34 кв.м (т. 1 а.с.4).

Крім того, під час перебування сторін у шлюбі, було придбано автомобіль марки Ford моделі Transit, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2, який був зареєстрований за відповідачем 28 грудня 2013 року.

На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 4842/2016/217911 від 30 листопада 2016 року ОСОБА_5 було відчужено вказаний транспортний засіб іншій особі. Даний договір оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі РСЦ МВС в Миколаївській області (т.1 а.с.52).

Згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 18 червня 2018 року № 18-458 ринкова вартість житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на дату проведення експертизи складає: 149 895 грн. з урахуванням земельної компоненти (т.2 а.с.3-9).

Відповідно висновку № 167/18 від 11 вересня 2018 року експертного оціночно - будівельного дослідження, складеного за заявою ОСОБА_2, від 07 вересня 2018 року, ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 станом на 11 вересня 2018 року складає 127 411 грн. (т.2 а.с. 62-66).

Згідно звіту № 5688 про оцінку транспортного засобу від 27 квітня 2017 року, середня ринкова вартість автомобіля марки Ford моделі Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, станом на 27 квітня 2017 року, становить 128 001 грн. 20 коп. (т.1 а.с. 76-78).

Відповідно до висновку № 17-1122 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової вартості КТЗ, складеного експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України 17 листопада 2018 року, середня ринкова вартість автомобіля марки Ford моделі Transit 2004 року випуску, на 30 листопада 2016 року визначається рівною 142 330 грн. 00 коп. (т.1 а.с. 149-150).

За висновком судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу тієї ж експертної установи від 27 квітня 2018 року середня вартість аналогічного автомобіля без урахування наявного технічного стану складає 142 330 грн., а ринкова вартість з урахуванням наявного фактичного технічного стану на дату його відчуження (30 листопада 2016 року) складає 81 030 грн. 19 коп. (т. 2 а.с. 29-36).

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України, п. 1 ч.1 ст. 4. ч.1 ст. 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суд першої інстанції встановив, що спірний жилий будинок набутий відповідачем за час шлюбу з позивачем. Докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні, а тому суд обґрунтовано дійшов висновку про визнання права власності на спірний жилий будинок за відповідачем та позивачем у рівних частках.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо безпідставного врахування районним судом висновку експерта від 18 червня 2018 року щодо вартості будинку з земельною компонентою у розмірі 149 895 грн. 20 коп. не заслуговують на увагу, оскільки з дослідницької частині вбачається, що експертом досліджувався технічний паспорт на спірний будинок, де було визначено розмір земельної ділянки, яка перебуває у користуванні власника будинку та в характеристиці якої було зазначено, що вона не приватизована. При дослідженні питання щодо оцінки вартості спірного будинку за порівняльним методом, експертом у характеристиці земельної ділянки зазначено, що земельна ділянка не приватизована, отже земельна ділянка не оцінювалася та не додавалася до вартості будинку. До того ж при проведенні дослідження за заявою позивача 11 вересня 2018 року, на який посилається скаржник, експертом також проведено аналіз ринку нерухомості, зокрема житлових будинків саме із земельними ділянками, що знаходяться у користуванні.

Колегія погоджується, з тим, що районний суд визначив вартість спірного будинку саме за цим висновком експерта з огляду на те, що ця експертиза призначалася судом під час судового розгляду справи, сторони мали можливість надавати відповідні докази та ставити питання експерту на свій розсуд, а також оскаржувати призначення такої експертизи. Проте висновки по оцінці спірного нерухомого майна, на які посилається позивач були виконані за її заявою, без надання можливості іншій стороні брати участь у цих дослідженнях та оспорювати їх. Також у цих висновках використовувався порівняльний підхід до оцінки об'єкту, що досліджується. Висновок оцінювача від 27 грудня 2016 року не містить взагалі дослідницької частини, що робить його не достатньо повним, а також проведеним набагато раніше, чим ухвалювалося судове рішення.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд правильно вирішив позовні вимоги в частині поділу жилого будинку між сторонами.

Між тим колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо відмови в поділу рухомого майна сторін, а саме зазначеного вище транспортного засобу з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо врахування при поділу майна вартості транспортного засобу, який було відчужено відповідачем іншій особі за договором купівлі-продажу, виходив з того, що позивач цей договір не оспорювала.

Між тим ОСОБА_2 стверджувала в позові при зверненні до суду та під час розгляду справи, що вибуття транспортного засобу 30 листопада 2016 року із спільної сумісної власності подружжя відбулось поза її волею та отримані відповідачем кошти були використані не в інтересах сім'ї.

Зокрема, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2016 року про розірвання шлюбу між сторонами, установлено, що сторони по справі на час розірвання шлюбу, з 2015 року не підтримували шлюбні відносини, їх шлюб існував формально, тобто не вели спільного господарства і не мали спільного сімейного бюджету.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Більш того відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції фактично погодився з тим, що транспортний засіб було відчужено без згоди ОСОБА_2 та погоджувався сплатити останній половину коштів вартості автомобіля.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо врахування при поділу майна вартості транспортного засобу Ford Transit, д/н НОМЕР_1, 2004 року випуску.

З огляду на те, що цей транспортний засіб придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, і кожна зі сторін має рівні права на нього, відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання коштів від його продажу подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім'ї, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частка вартості зазначеного транспортного засобу.

При визначені вартості транспортного засобу колегія суддів вважає за доцільне виходити з ціни цього транспортного засобу відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 27 квітня 2018 року по ринковій вартості з урахуванням наявного фактичного технічного стану автомобіля на дату його відчуження (30 листопада 2016 року), що складає 81 030 грн. 19 коп.

На думку колегії суддів саме така визначена експертом вартість підлягає поділу між сторонами, оскільки при складанні цього висновку об'єктом дослідження був саме транспортний засіб, в ході такого дослідження експертом досліджувався фактичний технічний стан автомобіля, а тому цей висновок експерта наближений до реальної ринкової вартості транспортного засобу.

Посилання заявника, що експерт при проведенні цієї експертизи вийшов за межі питання, який ставився перед експертом в ухвалі суду, не заслуговує на увагу, оскільки судом перед експертом було поставлено загальне питання про вартість транспортного засобу на час його відчуження (продажу) та надано на дослідження транспортний засіб, то експерт обґрунтовано у висновку розмежував вартість транспортного засобу з урахуванням технічного стану та без такового.

За такого суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, не виконав всі вимоги цивільного судочинства та встановивши, що транспортний засіб належить ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, оскільки це майно було придбано подружжям за час шлюбу та за спільні кошти, зробив неправильний висновок про необхідність оспорювання ОСОБА_2 дійсністі договору купівлі-продажу вказаного автомобіля. З огляду на те, що спірний автомобіль був придбаний добросовісним набувачем, підстави для його витребування у нового власника відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи не вповноваженим складом суду з огляду на те, що районний суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про врегулювання спору за участю судді не заслуговують на увагу, оскільки ні позивач, ні її представник у суді першої інстанції відводів складу суду не заявляли та з цих питань процесуальні рішення не приймалися, а тому такі твердження є припущенням позивача та не ґрунтуються на законі.

З урахуванням викладеного та на підставі п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення міськрайонного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо поділу автомобіля марки Ford моделі Transit, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та додаткове рішення цього ж суду підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами судові витрати. Оскільки в уточненій позовній заяві ОСОБА_2 просила суд виділити їй у власність будинок вартістю 89 300 грн. та стягнути компенсацію вартості автомобілю у розмірі 31 972 грн. 63 коп., а всього її вимоги підлягають задоволенню у грошовому виразі на 115 462 грн. 70 коп., тобто на 95,21% від заявлених вимог та з урахуванням сплачених ОСОБА_2 за подачу позовної заяви та апеляційної скарги судового збору у розмірі 4 999 грн. 29 коп. та 594 грн. 60 коп. - витрат за проведення експертизи, з ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судови витрати у розмірі 4 759 грн. 82 коп. та витрати по оплаті експертизи у розмірі 566 грн. 12 коп., а всього у розмірі 5 325 грн. 94 коп.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо поділу автомобіля марки Ford моделі Transit, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та додаткове рішення цього ж суду від 22 грудня 2018 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частки автомобіля марки Ford моделі Transit, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 40 515 грн. 10 коп., а також 5 325 грн. 94 коп. судових витрат.

В іншій частині зазначене судове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.