Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 627/1450/15-ц

провадження № 61-18138св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бездітка В. М., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 01 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HAH2AN55720049, відповідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 27 623,13 доларів США строком до 30 вересня 2014 року. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого відповідач надав у заставу автомобіль марки «Great Wall», модель Safe, д.н.з. НОМЕР_1 .

15 листопада 2010 року банком було реалізовано заставний автомобіль, а отримані кошти розподілені в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2012 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 094,47 доларів США.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 28 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 55 451,26 доларів США, проте враховуючи стягнення вказаним вище рішенням суду 25 094,47 доларів США, банк просив стягнути з останнього різницю в розмірі 30 356,79 доларів США та штрафи: 11,57 доларів США - фіксована частина, та 1517,84 доларів США - процентна складова, а всього 31 886,20 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 886,20 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на 28 вересня 2015 року становить 689 060 грн 74 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для застосування строку позовної давності відповідно до заяви відповідача, а тому, враховуючи неналежне виконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, дійшов висновку про стягнення різниці між наявною заборгованістю та сумою, стягнутою заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2012 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у листопаді 2010 року позивач реалізував належний відповідачу автомобіль, а рішенням суду від 28 серпня 2012 року з останнього було стягнуто заборгованість за кредитним договором, проте з цим позовом банк звернувся до суду лише 28 жовтня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням апеляційного суду не враховано, що пунктом 4.5 кредитного договору сторони погодили строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - тривалістю у 5 років, а тому враховуючи, що рішенням суду від 28 серпня 2012 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитом, а з цим позовом банк звернувся до суду 28 жовтня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, у суду були відсутні підстави для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності. Також банк зазначав, що всі погашення кредиту та сума коштів, вилучена від реалізації предмету застави, були зазначені в розрахунку заборгованості та враховані при зверненні до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у 2012 році, а також при зверненні з даним позовом.

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 627/1450/15-ц з Краснокутського районного суду Харківської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2019 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 01 жовтня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № HAH2AN55720049, відповідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі у розмірі 27 623,13 доларів США строком до 30 вересня 2014 року включно на наступні цілі : 17 564,00 доларів США на придбання автомобіля марки «Great Wall», сплата винагороди 526,95 доларів США за надання фінансового інструмента, 87,82 доларів США на сплату страхових платежів по договору особистого страхування на поточний рік, 1110,58 доларів США на сплату страхових платежів по договору страхування наземного транспорту на поточний рік, 6,79 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна та у розмірі 8 327,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,0 % від суми виданого кредиту .

Відповідно до пункту 4.5 договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором, встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки «Great Wall» модель Safe, д.н.з. НОМЕР_1 .

Судами встановлено, що заставне майно - транспортний засіб «Great Wall» модель Safe, д.н.з. НОМЕР_1 , було реалізовано банком 15 листопада 2010 року за 5 953,61 доларів США відповідно до меморіального ордеру.

Крім того, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2012 року з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №HAH2AN55720049 від 01 жовтня 2007 року у розмірі 23 842, 90 доларів США, що еквівалентно 190 502 грн 34 коп., а також солідарно з публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» 10 000 грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 28 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 55 451,26 доларів США. Враховуючи стягнення 25 094,47 доларів США вказаним вище рішенням суду, просив стягнути з останнього різницю в розмірі 30 356,79 доларів США та штрафи: 11,57 доларів США - фіксована частина, та 1517,84 доларів США - процентна складова, а всього 31 886,20 доларів США.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову за спливом строку позовної давності не врахував, що відповідно до пункту 4.5 договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором, встановлено сторонами тривалістю у п`ять років.

Отже сторонами збільшено строк позовної давності до п`яти років.

При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц.

Таким чином, апеляційний суд залишив поза увагою, що відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Судом касаційної інстанції враховано, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2012 року з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» вже стягнуто заборгованість за кредитним договором №HAH2AN55720049 від 01 жовтня 2007 року у розмірі 23 842, 90 доларів США, що еквівалентно 190 502 грн 34 коп., а також солідарно з публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» 10 000 грн.

Вказаним рішенням суду встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 07 травня 2012 року складала 25 094,47 доларів США, з яких: 16 288,38 доларів США - заборгованість за кредитом, 2089,95 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5491,37 доларів США - пеня, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 1193,48 доларів США - штраф (процентна складова).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись у червні 2012 року із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18, згідно якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» вимог про стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляло; зважаючи на те, що вимоги банку в цій справі стосуються стягнення різниці заборгованості в розмірі 30 356,79 доларів США та штрафів: 11,57 доларів США - фіксована частина, та 1517,84 доларів США - процентна складова, а всього 31 886,20 доларів США, які кредитодавець нарахував після ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська заочного рішення від 28 серпня 2012 року, Верховний Суд вважає, що правових підстав для задоволення цих позовних вимог банку немає.

З огляду на вказане також підлягає скасуванню й рішення суду першої інстанції, яким з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 886,20 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на 28 вересня 2015 року становило 689 060 грн 74 коп.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов