УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Юр`євої К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за поданням головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Надточій А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2019 року головний державний виконавець Соснівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Надточій А.В. звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 , на період існування боргу.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області знаходиться зведене виконавче провадження №58223540 з примусового виконання вимоги про сплату боргу ГУ ДФС у Черкаській області №Ф-4377-23-У від 06 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ГУ ДФС у Черкаській області в сумі 105003 гривні 14 копійок; виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №2340/3715/18 від 21 грудня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ГУ ДФС у Черкаській області в сумі 82064 гривні 79 копійок; виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси №712/8353/16-ц від 26 червня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 16377 гривень 21 копійку.

За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Рішення на даний час боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження». В ході виконання виконавчого провадження державним виконавцем з метою виявлення майна та коштів боржника, встановлення місця отримання доходів, надіслано запити до ТСЦ, Держпродспоживслужби, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Укртрансбезпеки, ДПІ, УПФУ та Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської Ради.

Згідно довідки ДПІ та УПФУ боржник доходів та пенсію не отримує. Згідно відповіді ДПІ за боржником обліковуються відкриті рахунки в установах банків, на які накладений арешт постановою державного виконавця. Згідно відповідей з банківських установ кошти на рахунках відсутні. За боржником на праві власності зареєстровано транспортний засіб, який оголошено в розшук постановою державного виконавця. Згідно отриманих довідок за боржником сільськогосподарська техніка, пакети акцій емітентів та плавзасоби не зареєстровані. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстроване.

В ході проведення виконавчих дій, зі слів ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що боржник за даною адресою не проживає та не зареєстрований з 2016 року. Квартира належить ОСОБА_3 , колишній дружині боржника, яка отримала її після розподілу майна. Державним виконавцем складений відповідний акт.

З метою перевірки місця реєстрації боржника було направлено запит до Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської Ради. Згідно отриманої відповіді, боржник був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,та знятий з реєстрації за даною адресою 25 січня 2016 року. На даний час місце реєстрації боржника невідоме.

Інформація про наявність у боржника паспорта громадянина України для виїзду за кордон та про перетин державного кордону України боржником відсутня.

Враховуючи викладене, вважає, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо його виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, в зв`язку з чим державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням.

Головний державний виконавець Соснівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Надточій А.В. у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням, в якому просив розгляд справи провести без його участі, подання підтримав та просив його задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання, врахувавши думку державного виконавця, викладену в його заяві, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2018 року ГУ ДФС у Черкаській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язаний сплатити недоїмку у сумі 105003 гривні 14 копійок на користь ГУ ДФС у Черкаській області.

На підставі вказаної вимоги, 28 січня 2019 року головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Надточій А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58190514.

21 грудня 2018 року Черкаським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист №2340/3715/18 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 82064 гривні 79 копійок у доход бюджету в рахунок погашення податкового боргу.

На підставі вказаного виконавчого листа, 28 січня 2019 року головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Надточій А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58188610.

26 червня 2017 року Соснівським районним судом м. Черкаси виданий виконавчий лист №712/8353/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитом по кредитному договору №б/н від 16 січня 2013 року в сумі 14999 гривень 21 копійки та сплачений судовий збір в розмірі 1378 гривень, а всього 16377 гривень 21 копійки.

На підставі вказаного виконавчого листа, 14 квітня 2019 року головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Надточій А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58847544.

Згідно ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404 - VII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 липня 2019 року, винесеної за результатами розгляду цивільної справи № 554/13475/15-ц, зазначив, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

До матеріалів подання додано копії конвертів та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, однак, з них неможливо встановити, які саме документи було направлено боржнику за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим суд позбавлений об`єктивної можливості встановити, що у вказаних конвертах державним виконавцем були направлені боржнику постанови про відкриття виконавчих проваджень.

При цьому, як вбачається з вказаних конвертів, останні були повернуті державному виконавцю з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», в зв`язку з чим суд не може прийняти такі документи як належні докази вручення боржнику постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доказів направлення державним виконавцем вищевказаних постанов боржнику матеріали подання не містять.

Відповідно до акту державного виконавця від 12 лютого 2019 року, складеного головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Надточій А.В. при примусовому виконанні виконавчого документа - вимоги про сплату боргу №Ф-4377-23-У від 06 листопада 2018 року, останнім встановлено, що на виклик державного виконавця, в телефонному режимі було повідомлено ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що боржник за даною адресою не проживає та не зареєстрований з 2016 року. Квартира належить ОСОБА_3 , колишній дружині боржника, яка отримала її після розподілу майна.

Разом з тим, акт державного виконавця про відсутність боржника за місцем проживання був складений ним одноособово, без залучення понятих, відібрання пояснень у сусідів та без самостійного виходу за адресою боржника, що свідчить про неповноту виконання вказаною посадовою особою виконавчих дій з метою встановлення вищевказаних фактів, а тому не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ.

Відповідно до довідки Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 15 лютого 2019 року, станом на 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 січня 2016 року.

Разом з тим, державним виконавцем не надано жодного доказу, що боржник ОСОБА_1 не проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, суд звертає увагу, що на день звернення державного виконавця з даним поданням до суду, боржника в розшук не оголошено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів відсутності боржника за адресою: АДРЕСА_1 , що позбавляє його можливості належним чином повідомити боржника про відкриття виконавчих проваджень.

Інші документи, які додані державним виконавцем до подання, свідчать про виконання ним виконавчих дій виключно для встановлення матеріального стану боржника, а не з метою належного повідомлення останнього про відкриття щодо нього виконавчого провадження.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» від 21 січня 1994 (надалі - Закон) року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 6 Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням, як цього просить у поданні державний виконавець, застосовується судом виключно у випадку ухилення боржником від виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, при зверненні державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, обов`язок доведення факту ухилення боржником від виконання зобов`язання, покладений саме на нього, та на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися, бути підтверджений належними, достатніми доказами, які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження.

Подання державного виконавця обґрунтоване виключно перебуванням ОСОБА_1 у статусі боржника, при цьому державний виконавець не надав суду доказів, які свідчать про ухилення боржника від сплати боргу, а також про те, що боржнику достовірно відомо про наявність на примусовому виконанні в Соснівському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вимоги ГУ ДФС у Черкаській області та виконавчих листів.

Сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, про що вказує державний виконавець у поданні, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, звернувшись з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань .

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 № 3857-XII, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України, постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року також передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Враховуючи викладене, застосування такого заходу, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, є правом суду, з врахуванням всіх обставин, які свідчать про ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі, чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і, по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів необхідно пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдане лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте, навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим з самого початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, у тому числі й ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11 липня 2013 року) ЄСПЛ застосував вказані стандарти при вирішенні питання про заборону виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушенням ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, без належного обґрунтування з врахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Відповідно до ст.13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

На підставі викладеного, керуючись ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404 - VIIІ, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, п.8 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 2,7, 260, 261, 441 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Надточій А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом, якщо ухвала не буде скасована.

Головуючий О.М. Борєйко