КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7917/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 лютого 2019 року у складі судді Остапчук Т.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 14 вересня 2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN НОМЕР_1 , який було автоматично пролонговано 14 вересня 2013 року.

Зазначав, що 17 вересня 2014 року у зв`язку із закінченням договору звернувся до місцевого відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою повернення вкладу та процентів по ньому, але йому було відмовлено.

29 серпня 2014 року письмово звернувся до банку із заявою про отримання суми вкладу та процентів по ньому, як це передбачено п.1 зазначеного договору, тобто після закінчення терміну вкладу.

Згідно електронного листа від 30 серпня 2014 року позивачу було повністю відмовлено в отриманні суми вкладу та процентів з тих причин, що згідно розпорядження НБУ № 260 від 06.05.2014 року на поточний момент робота банку в АР Крим була призупинена і у зв`язку з цим неможливе обслуговування рахунків, які були відкриті на території півострова.

Вказував, що дана причина є нічим іншим, як введенням в оману клієнта та спробою відкласти виконання банком своїх зобов`язань на невизначений час, бо у вказаному розпорядженні НБУ №260 йде мова лише про заборону банківської діяльності на території АР Крим, і не виключається можливість про здійснення банком своїх зобов`язань на території материкової України.

ОСОБА_2 був змушений звернутисяз позовом до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська про повернення коштів по депозитному договору.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у поверненні ОСОБА_3 суми вкладу та процентів такою, що не відповідає вимогам закону.

Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_4 суму вкладу за договором № НОМЕР_1 від 14 вересня 2012 року по особовому рахунку НОМЕР_2 - 29 708,00 грн.; по особовому рахунку НОМЕР_3 - 63 200 доларівСША.

Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати та виплатити ОСОБА_4 відсотки по особових рахунках за період від 15.09.2013 рокудо 14.09.2014 року та за період від 15 вересня 2014 року до 03 лютого 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначене судове рішення залишено без змін.

Вказував, що так якрішення суду не виконано, то звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути пеню у розмірі 3% річних заперіод від 15.09.2016 рокудо 15.09.2017року 1896 доларів США,891 грн., також пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення повернення суми вкладу за період від 15.09.2016 року до 15.09.2017 рокуурозмірі 692 040 доларів США, 325 215 грн. (сума пені у розмірі 3% річних та пені розмірі 3% за кожен день прострочення - 693 936 доларів США, що еквівалентно 18 055 451грн. 39 коп. та 326997 грн. Загальна сума - 18 382 448 грн. 39 коп.

24 квітня 2018року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначав, що станом на 15 травня 2018року сума боргу збільшилась на 12 238 177грн. 97коп. та загальна сума становить 30 620 626 грн. 36 коп.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 20 лютого 2019 року позовзадоволеночастково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пеню на підставі ч 5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 29 708 грн. за період від 15.09.2016 року до 15.09.2017 року, що становить 5,42 грн., 3% відсотки річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що становить 891 грн. 24 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пеню на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 63 200 доларів США за період від 15.09.2016 року до 15.09.2017 року - в розмірі 308 грн. 82 коп., 3% відсотки річних відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України в розмірі 49 921 грн. 49 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 29 708 грн. за період від15.09.2016 року до 15.09.2017 року, що становить 5,42 грн. та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пеню на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 63 200 доларів США за періодвід 15.09.2016 року до 15.09.2017 року, в розмірі 308 грн. 82 коп. і ухваленняу відповідній частині нового рішення, якимзадовольнити вимоги про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 3% за кожен день прострочення повернення суми вкладу в розмірі 692 040 доларів США, що еквівалентно 18 006 119 грн. 56 коп. та 325 215 грн., а всього -18 331 334 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року були задоволені позовні вимоги позивача до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання відмови в поверненні вкладу та процентів такою, що не відповідає вимогам закону та зобов`язання вчинити певні дії та, в тому числі, зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути позивачу суму вкладу за договором НОМЕР_1 від 14 вересня 2012 року по особовому рахунку - 29 708 грн.; по особовому рахунку - 63 200 доларів США, а також відсотки за період від 15 вересня 2013 року до 14 вересня 2014 року та за період від 15 вересня 2014 року до 03 лютого 2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпра від 24.01.2017 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача пеню на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 29 708 грн. за період від 15 вересня 2014 року до 15 вересня 2016 року, що становить 651 321 грн., а також три відсотки річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що становить 1 782 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача пеню на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 63 200 доларів США (еквівалент 1 638 181 грн. 92 коп.), за період від 15 вересня 2014 року до 15 вересня 2016 року - в розмірі 35 925 329 грн. 51 коп., а також три відсотки річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі 98 426 грн.

Відповідно до позовної заяви рішення суду не виконано.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договорів банківських вкладів, є грошовим зобов`язанням.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При таких обставинах суд першої інстанції вірно вважав, що за договором №SAMDN8600 з відповідача підлягало до стягненню 3% річних за період від 15.09.2016 року до 15.09.2017 року, що становить 49 921 грн. 49 коп. (3%х366/366х1664049 грн. 68 коп.), 891 грн. 24 коп. ( 3%х366/366х29 708 грн.)

Щодо стягнення пені відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»: з урахуванням позиції Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №759/13827/15-и (касаційне провадження №61-5543св18) суд правильно виходить з наступної формули:

По вкладу №SAMDN8600 від 14 вересня 2012 р. у валюті (сума вкладу: 63200 доларів США) за період від 15.09.2016 року до 24.04.2017 року - процентна ставка у розмірі 1% («На вимогу») річних.

Тому вартість послуги за один день становила 0,00273972% від суми вкладу (1: 365).

З % вартості послуги за 221 день (від 15.09.2016 року до 24.04.2017 року) за договором банківського вкладу становить 11,47 доларів США (0,00273972% х 3 % х 63200 доларів США х 221 день), що за офіційним курсом Національного банку України на 24.04.2017 року, (1 долар 26,732 7 грн.), становить 306 грн. 88 коп.

За період від 25.04.2017 року до15.09.2017 року - процентна ставка у розмірі 0,01% («На вимогу») річних, тому вартість послуги за один день становила 0,000027397% від суми вкладу (0,01: 365).

З % вартості послуги за 143 дні (від 25.04.2017 року до 15.09.2017 року) за договором банківського вкладу становило 0,07 доларів США (0,000027397 % х 3 % х 63200 доларів США х 143 дня ), що за офіційним курсом Національного банку України на 15.09.2017 року (1 долар 26,1620 грн.) становило 1 грн. 94 коп.

Отже, сума 3% пені за кожен день прострочення відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» по валютному вкладу становила 308 грн. 82 коп.

По вкладу № НОМЕР_1 від 14 вересня 2012 року у гривні (сума вкладу: 29 708 грн.) за період від 15.09.2016 року до 24.04.2017 року процентна ставка у розмірі 1% («На вимогу») річних.

Тому вартість послуги за один день становила 0,00273972% від суми вкладу (1: 365).

З % вартості послуги за 221 день (від 15.09.2016 року до 24.04.2017 року) за договором банківського вкладу становило 5,39 грн. (0,00273972% х 3 % х 29 708 грн.х221 день)

За період від 25.04.2017 року до 15.09.2017 pоку - процентна ставка у розмірі 0,01% («На вимогу») річних.

Тому вартість послуги за один день становила 0,000027397% від суми вкладу (0,01: 365).

3% вартості послуги за 143 дні (від 25.04.2017 року до 15.09.2017 року) за договором банківського вкладу становило 0,03 грн. (0,000027397% х 3 %х 29 708 грн. х 143 дня).

Отже, сума 3% пені за кожен день прострочення відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» по вкладу в гривні становило: 5,42 грн.

Щодо вимог заяви від 24.04.2018 року про збільшення позовних вимог на 12 238 177,969 грн., то суд вірно вважав їх такими, що не могли бути прийнятими до уваги із-за відсутності розрахунку по рахунках.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За наведених вище обставин позов підлягав до часткового задоволення.

Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягав до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який не був сплачений позивачем при подачі позову до суду (1% від задоволених позовних вимог 51126,97грн.)

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційні скарги не містять.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: