ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 400/161/19

провадження № 22-ц/4809/1392/19

Кропивницький апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати у цивільних справах

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - Петрівська районна державна адміністрація Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, представники за довіреностями - Нікульшина Тетяна Василівна , Козакова Олена Олексіївна

відповідач - ОСОБА_3 , представник - адвокат Дьорко Андрій Мирославович

третя особа - Виконавчий комітет Зеленської сільської ради Петрівського району, як орган опіки та піклування

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дьорка Андрія Мирославовича в інтересах ОСОБА_3 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2019 року у складі судді Шаєнко Ю. В. у справі за позовом Петрівської районної державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Зеленської сільської ради Петрівського району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Петрівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Зеленської сільської ради Петрівського району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Зазначала, що відповідач є матір?ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини, ОСОБА_5 , помер. ОСОБА_6 з 27 листопада 2018 року перебуває на обліку в службі у справах дітей Петрівської районної державної адміністрації, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах у зв?язку з ухиленням його матері від виконання батьківських обов?язків. До служби у справах дітей Петрівської районної державної адміністрації 14 січня 2019 року надійшов лист № 10/12 від служби у справах дітей Олександрійської міської ради про те, що на території міста було виявлено малолітню дитину ОСОБА_4 , який проживає в родині своєї сестри ОСОБА_7 . Просила розглянути на засіданні комісії з питань захисту прав дитини питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , оскільки вона самоухилилася від виконання батьківських обов?язків. За час перебування дитини в родині сестри жодного разу не відвідала службу у справах дітей міста. Відповідно до характеристики, наданої Зеленською сільською радою Петрівського району, відповідач за останній час проживання на території ради характеризується посередньо, постійного місця проживання не має, тимчасово проживає у співмешканця ОСОБА_8 , на території ради не працює в жодній організації чи установі, має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , який на даний час проживає в м. Олександрія зі своєю сестрою ОСОБА_7 , вихованням дитини не займається, притягувалася до адміністративної відповідальності у виді суспільно-корисних робіт.

Просила ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1/6 її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до виповнення повноліття, щомісяця, починаючи з дня пред?явлення позову, на користь особи, яка буде утримувати дитину або закладу, де буде перебувати дитина. Передати малолітнього ОСОБА_6 Петрівській районній державній адміністрації для вирішення питання її подальшого влаштування.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2019 року позов Петрівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Зеленської сільської ради Петрівського району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено.

Додатковим рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2019 року передано малолітнього ОСОБА_4 Петрівській районній державній адміністрації, як органу опіки та піклування, для вирішення питання його подальшого влаштування (а.с.86).

В апеляційній скарзі адвокат Дьорко А.М. в інтересах відповідача ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що відповідач проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , який є біологічним батьком ОСОБА_6 та власником будинку, в якому на даний час проживає відповідач та їх син. Вони мають своє господарство, яке є достатнім для їх забезпечення всім необхідним та належного забезпечення їх сина. На час навчання сина в школі № 7 в м. Олександрія, відповідач проживала разом з ним у будинку матері чоловіка її дочки, ОСОБА_7 . Весною 2019 року, після закінчення навчання ОСОБА_4 в школі № 7, відповідач отримала в школі відповідні документи, з метою переведення сина для навчання в школі с. Зеленого, де вони планували проживати всі разом своєю сім?єю. Син відповідача має хороший розумовий та фізичний розвиток, непогано навчається, забезпечений всім необхідним для школи, відвідує школу регулярно. Тобто, відсутні обставини, які є підставою для позбавлення батьківських прав. Позивачем не доведено наявності такого обов?язкового елементу, як винності в умисному ухиленні матері від виконання її батьківських обов?язків. Відповідача жодного разу не притягували до відповідальності за ст.184 КУпАП, однак позивач та суд дійшли висновку, що вона ухиляється від виконання своїх обов?язків по вихованню сина. Також без заслуховування думки дитини при розгляді справи та ухваленні рішення, позбавлення відповідача батьківських прав є неправомірним.

Апеляційне провадження відкрито 15 серпня 2019 року (а.с.109), ухвалою від 27 серпня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 11 вересня 2019 року (а.с.117).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що ОСОБА_5 притягувалась до адміністративної відповідальності згідно з ч.1 ст.184 КУпАП, що підтверджується постановою від 14 січня 2017 року, доданою до позову. Твердження, що позивач та суд дійшли висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов?язків, ґрунтується лише на припущеннях, не відповідає дійсності, оскільки факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов?язків також підтверджується наданими до позову доказами, на яких і ґрунтувався висновок позивача про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Стосовно неврахування думки дитини під час розгляду справи, то на момент розгляду справи малолітній ОСОБА_6 не досяг віку 10 років.

В засіданні апеляційного суду адвокат Дьорко А.М. в інтересах відповідача ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач та третя особа Зеленська сільська рада, повідомлені про дату , час та місце розгляду справи під розписку (а.с.119,123,124,139,140) в засідання апеляційного суду не прибули, позивач подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника (а.с.142,143).

Відповідач ОСОБА_5 та викликані апеляційним судом за її клопотанням свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.118,120-122,146-151) в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10). Батько хлопчика ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12). Відповідач з 22 листопада 2017 року одержує на сина ОСОБА_4 соціальну допомогу зв`язку з втратою годувальника (а.с.23).

З листопада 2018 року ОСОБА_4 взято на облік дітей, які проживають у сім`ях, що потрапили в складні життєві обставини (а.с.27).

Матеріалами справи також підтверджується, що ОСОБА_4 виховується у сім`ї старшої сестри ОСОБА_7 ,проживає в м.Олександрії, з 01 вересня 2018 року навчається у 2 класі загальноосвітнього навчального закладу №7 Олександрійської міської ради, прибув із с.Зеленого Петрівського району, за час навчання мати жодного разу до школи не приходила Відповідач за місцем реєстрації характеризується посередньо, майно та житло в неї відсутнє (а.с.13-26).

Орган опіки та піклування 01 лютого 2019 року надав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина з тих підстав, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (а.с.27-29).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що є передбачені законом підстави для задоволення позову і позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , яка свідомо ухиляється від виховання дітей, не цікавиться їх життям і здоров`ям, однак з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

З наданих учасниками справи пояснень та досліджених у судовому засіданні доказів судом першої інстанції встановлено, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, що виразилось у недостатньому піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: залишила дитину проживати у сім`ї своєї старшої доньки, що свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції повністю не спростовують.

Враховуючи наведене, а також встановлені обставини, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вжиття до відповідача такого заходу як позбавлення батьківських прав є передчасним, виходячи з того, що це є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і законом передбачені інші заходи, спрямовані на зміну поведінки батьків по відношенню до дітей з метою виправлення ситуації щодо належного виконання батьківських обов`язків. Відповідач оспорює рішення про позбавлення її батьківських прав, що свідчить про наявність в неї інтересу до дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд вважає, що встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків,однак враховуючи те, що відповідач оскаржує рішення про задоволення цього позову, що свідчить про її інтерес до сина , то на думку апеляційного суду це є підставою вжиття до неї заходів, передбачених законом, не пов`язаних з позбавленням батьківських прав, тобто наявні підстави для відібрання в неї її малолітнього сина.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на підставі матеріалів справи, які досліджені судом апеляційної інстанції, рішення суду в частині позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Рішення суду щодо стягнення аліментів з матері підлягає залишенню без змін, оскільки відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Додатковим рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2019 року передано малолітнього ОСОБА_4 Петрівській районній державній адміністрації, як органу опіки та піклування, для вирішення питання його подальшого влаштування.

Ухвалою апеляційного суду від 15 серпня 2019 року відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.107). Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, то відповідач повинна сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в дохід держави в сумі 1152 грн.60 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дьорка Андрія Мирославовича в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2019 року в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

В позові Петрівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відмовити.

Відібрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в дохід держави в сумі 1152 грн.60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко