Справа № 211/4845/17
Провадження № 2/211/123/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
14 березня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання Нікітенкової М.М.,
представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків,-
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, та просить стягнути з відповідача 320 000,00 грн. без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в звязку з втратою здоровя на виробництві. В обґрунтування позову зазначив, що працював в ПАТ «Південий ГЗК» в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 24 роки 9 місяців. У травні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 1253 промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група С.ЛН другого-третього ступеня. Професійне захворювання було встановлено на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 18.12.2015 р. № 2/2-11-3/5505 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів, де вказано, що він працював в шкідливих умовах, підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 09.06.2017 р. де вказано, що на робочому місці він виконував роботи повязані з впливом пилу, які перевищували нормативні показники. Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.. 13 Закону України «Про охорону праці» та ст.. 153 КЗпПУ, що саме і призвело до виникнення у нього професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування професійного захворювання та зазначили в акті. За висновками МСЕК від 08.08.2017 р. серії 12 ААА № 046131 йому встановлено втрату працездатності 30% та 3 група інвалідності з 02 серпня 2017 р. безстроково. Таким чином він не в змозі вести звичне життя, тому змушений постійно перебувати на обліку в лікарів, приймати ліки, без яких його стан погіршується, не може допомогти по господарству. працювати, оскільки відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з виділенням слизового харкотиння, важність у грудній клінці, періодичні приступи задухи, які знімаються тільки інгалятором, біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділі хребта, забруднення під час ходи, головний біль, запаро мочення при підвищення артеріального тиску. Наявність фізичних страждань викликає моральні страждання, тому при визначенні розміру моральної шкоди він враховує розмір мінімальної заробітної плати 3200,00 грн. та оцінює розмір шкоди в сумі 320 000,00 грн., що становить 100 мінімальних розмірів заробітної плати.
Ухвалою суду від 26 жовтня 2017 року позов залишено без руху для приведення вимог у відповідність до п. 2 ч. 1 ст. 119 ЦПК України.
Ухвалою суду від 10 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року провадження у справі зупинено до розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом справи № 804/1016/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії.
Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року провадження по справі поновлено.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала вимоги позову, наполягала на його задоволенні в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених в письмових запереченнях та відзиві на позов.
В обґрунтування зазначено, що позивач усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці, адже він не тільки знав про шкідливі умови праці, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати на таких умовах, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату. Позивач не надав належних доказів на підтвердження втрати працездатності та заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а також доказів вини ПАТ «ПівдГЗК» у заподіянні такої шкоди, що виключає відповідальність підприємства за заподіяння шкоди позивачу, оскільки для стягнення моральної шкоди позивач повинен довести факт порушення ПАТ «ПівдГЗК» його законних прав, що призвели до моральних страждань. Крім того, заявлений розмір стягнення моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки як слідує з судової практики, позовні вимоги зазначених працівників задовольняється в середньому розмірі 500 грн. за кожен відсоток втрати працездатності, що є значно меншим, ніж заявлено позивачем. Тому просить в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що ОСОБА_3 пропрацював у важких та шкідливих умовах праці більше 24 років незважаючи на те, що для отримання права на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. (а) ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», йому достатньо було пропрацювати в таких умовах лише 10 років. Відповідно до виписок-епікризів, діагноз ХОЗЛ ОСОБА_4 було діагностовано ще в 2001 році, в той час як позивач звільнився з підприємства за власним бажанням (вихід на пенсію) 07 липня 2016 року. Незважаючи на наявність профзахворювання та протипоказання лікарів,ю позивач продовжував працювати на підприємстві ще 15 років після діагностування профзахворювання вперше. В даному випадку покладати провину лише на ПАТ «ПівдГЗК» є безпідставним, оскільки зі свого боку підприємством повідомляло позивача про наявність шкідливих факторів на його робочому місці, при цьому виконував всі вимоги законодавства та колективного договору щодо компенсації за роботу в таких умовах, забезпечував засобами колективного та індивідуального захисту. З викладеного вбачається, що саме перевищений термін роботи позивача в шкідливих умовах призвело до встановлення у нього професійного захворювання. Розмір заявлених вимог позивача є необгрутованим, оскільки як вбачається з практики місцевих загальних судів Дніпропетровської області та Дніпровського апеляційного суду, позовні вимоги задовольняються судами в пропорції 500,00 грн. за кожен відсоток втрати професійної працездатності. Тому просять в задоволенні позову відмовити повністю.
Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом, згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_3 працював в період з 03.09.1991 р. по 18.12.2009 р. електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в карєрі рудоуправління та в період з 18.12.2012 р. по 07.07.2016 р. водієм дрезини рудоуправління Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», стаж роботи складає 24 роки 9 місяців (а.с. 20-22 копія трудової книжки).
Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 18 травня 2017 року № 603, ОСОБА_3 було встановлено професійне захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група «С». Легенева недостатність другого-третього ступеня, захворювання професійне» (а.с. 11 копія висновку).
Професійне захворювання було встановлено на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 18.12.2015 р. № 2/2-11-3/5505 виданої Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів, де вказано, що ОСОБА_3 працював в шкідливих умовах, підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів (а.с. 26-29 копія характеристики).
Згідно висновків МСЕК серії 12 ААА №046131 та серії ААА № 649600 від 08 серпня 2017 року позивачу ОСОБА_3 первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстроково ( а.с.8-10 копії довідок).
Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 09 червня 2017 року встановлено, що позивач працюючи на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК» водієм дрезини, виконував керування дрезиною та її технічне обслуговування. Внаслідок недосконалості робочого місця ОСОБА_3 підпадав під вплив пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники. Працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування також виконував роботи повязані з впливом пилу, концентрація якого перевищувала нормативні показники. Причина виникнення професійного захворювання: вміст пилу з вмістом діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,3-9,5 разів перевищує ГДК (4,6-19,0 мг/м.куб. при ГДК 2,0 мг/куб.м по СанАіН 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны» (а.с. 4-7 копія акту).
Відповідно до пункту 19 акту, враховуючи тривалу роботу ОСОБА_3 впродовж більше 24 років в умовах пилу та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.
Оскільки право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням позивача пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло з 08 серпня 2017 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно з частинами першою та п'ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У пункті 13 зазначеної постанови судам роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_3 хронічного професійного захворювання від 09 червня 2017 року, встановлено виникнення професійного захворювання внаслідок недосконалості робочого місця, виконання робіт, повязаних з надмірною концентрацією пилу, що перевищувало нормативні показники (а.с. 4-7 копія акту).
Виходячи з викладеного, доводи представника ПАТ «ПівдГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПАТ «ПівдГЗК».
Щодо позиції представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, то ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.
Крім того, доводи представника відповідача факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з виділенням слизового харкотиння, важність у грудній клінці, періодичні приступи задухи, які знімаються тільки інгалятором, біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділі хребта, забруднення під час ходи, головний біль, запаро мочення при підвищення артеріального тиску, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров'я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки.
Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі № 211/2524/16-ц).
Однак, при визначення розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Тому суд враховує ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи.
Позивач при зверненні до суду із вимогами про стягнення моральної шкоди спричиненої втратою працездатності на виробництві, був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 233,237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -
позов ОСОБА_3 задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 14 березня 2019 р.
Суддя Д.М.Ніколенко