Справа №:334/5459/18
Провадження №: 2/755/114/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, встановлення порядку користування квартирою та вселення, -

у с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, встановлення порядку користування квартирою та вселення.

07.03.2019 року до суду надійшло клопотання позивача про забезпечення позову у якому позивачка просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно - квартиру АДРЕСА_1, з правом користування квартирою для проживання. Вимоги клопотання мотивовано тим, що під час подання позову позивачем було подане клопотання про накладення арешту на спірну квартиру, однак ухвалою суду від 17.09.2018 року клопотання було повернуте у зв'язку з несплатою судового збору та відсутністю пропозицій щодо зустрічного забезпечення. Позивачка вказує, що справа слухається вже півроку, відповідач регулярно не з'являється до суду, заявляє клопотання про відкладення розгляду та інші клопотання, що не стосуються предмету позову, намагаючись таким чином затягнути розгляд справи. Відповідач змінив свою позицію по справі, вимагає майже всю квартиру та згодний компенсувати лише 8% вартості квартири, не має наміру укласти мирову угоду, яку пропонував лише для затягування розгляду справи. На думку позивача, відповідач має можливість продати квартиру, яку куплено під час шлюбу та яка оформлена на його ім'я, причому в документах відсутнє посилання на придбання квартири під час шлюбу. За таких умов позивач вважає, що продаж спірної квартири унеможливить вселення позивача з дитиною до спірної квартири та існує реальна можливість відповідача розпорядитись спірним майном на свій розсуд, чим будуть порушені майнові права позивача та житлові права і інтереси позивача й неповнолітньої дитини. Позивач вважає, що запропонований ним вид забезпечення позову не буде порушувати прав відповідача, оскільки він буде мати право на користування квартирою, а обмеження стосуватиметься лише обмеження права на відчуження спірної квартири та, на думку позивача, такий захід стимулюватиме відповідача не затягувати розгляд справи. Також позивач зазначає, що у випадку продажу квартири відповідачем, позивач буде позбавлена можливості отримати компенсацію за свою частку в квартирі, оскільки відповідач не має у власності жодного іншого майна та зареєстрований в м. Запоріжжя в квартирі своїх батьків.

Вивчивши зміст клопотання про забезпечення позову та матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що вказане клопотання підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем з урахуванням уточнень до позовної заяви, зокрема, заявлено вимоги: про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1; встановлення порядку користування квартирою та вселення позивача разом з неповнолітньою дитиною у спірну квартиру.

Оскільки предметом позову є саме квартира АДРЕСА_1, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду, у разі задоволення або часткового задоволення позову, та забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі визнання судом прав та інтересів позивача дійсно порушеними.

При цьому, суд приходить до висновку, що в цій частині клопотання підлягає до часткового задоволення шляхом накладення арешту на Ѕ частину спірної квартири, враховуючи, що позивачем заявлено вимоги стосовно саме Ѕ її частини шляхом визнання за позивачем права власності на вказану частку квартири, тож накладення арешту на цілу частку квартири не має правових підстав, адже заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Стосовно вимог позивача про забезпечення позову шляхом надання права користування квартирою для проживання, суд приходить до висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою та вселення позивача до спірної квартири разом із неповнолітньою дитиною, заявлені позивачем вимоги про забезпечення позову шляхом надання права користування квартирою для проживання задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги за своїм змістом є тотожними заявленим позовним вимогам, які станом на час поставлення цієї ухали судом по суті не вирішені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, встановлення порядку користування квартирою та вселення - задовольнити частково.

Накласти арешт на Ѕ частину належної ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №195, квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 11.03.2019 року.

Суддя -