Справа № 594/960/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ з а о ч н е /

30 серпня 2019 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої - судді Губіш О.А.

при секретарі - Окулянко У.Г.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 , де з 18 липня 2003 року є зареєстрованим її рідний дядько - відповідач ОСОБА_2 , однак в такому не проживає з літа 2014 року. Саме з цього часу він забрав свої речі та виїхав у невідомому напрямку. Протягом п`яти років до вказаного житла не навідується, не бере участі в його утриманні.

Поряд з тим зазначила, що їй необхідно оформити субсидію, однак факт реєстрації відповідача у її будинку не дає їй можливості цього зробити. Крім того, в майбутньому має намір продати належний їй будинок.

Таким чином відповідач більше року з дня реєстрації не проживає в житловому будинку, який належить позивачу. В зв`язку з чим, просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , позов з підстав, наведених у поданій до суду позовній заяві, підтримала повністю, при цьому надала згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у його відсутності суду не надав.

За таких обставин, враховуючи згоду позивача ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку про ухвалення у справі заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; члени сім"ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, в будинковолодінні АДРЕСА_1 є зареєстрованими ОСОБА_3 , 1929 року народження, який проживає в будинку, та відповідач ОСОБА_2 , 1951 року народження, який зареєстрований за вищевказаною адресою з 18.07.2003, однак в такому не проживає з 2014 року. Наведене підтверджується довідкою Глибочецької сільської ради №603 від 23 липня 2019 року.

Власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 . Наведене підтверджується договором дарування серії НМЕ 743164 від 01 серпня 2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №93401139 від 01 серпня 2017 року.

З акту обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 від 23 липня 2017 року, складеного комісією виконавчого комітету Глибочецької сільської ради, слідує, що в домогосподарстві зареєстрований та проживає ОСОБА_3 , 1929 року народження, який проживає там один. В даному господарстві також зареєстрований з 18 липня 2003 року ОСОБА_2 , 1951 року народження, який в такому не проживає з 2014 року, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в будинку не має.

Окрім цього, той факт, що відповідач ОСОБА_2 у спірному помешканні більше одного року не проживає і таке для власних потреб не використовує, стверджено і показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Так, свідок ОСОБА_4 показала, що позивач є дружиною її рідного брата і до 2014 року з відповідачем ОСОБА_2 , який є рідним дядьком ОСОБА_1 , вони неодноразово зустрічались. Починаючи з 2014 року їм невідомо про місце перебування ОСОБА_2 За місцем реєстрації в с.Глибочок відомості про нього відсутні.

Свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача, показала, що відповідач, який є її рідним братом, був зареєстрований в житловому будинку АДРЕСА_1 , власником якого є її донька ОСОБА_1 , у 2014 році поїхав на роботу і з того часу відомостей про нього не має, місце його перебування невідоме.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що з 2014 року відповідач в будинку АДРЕСА_1 не проживає, інтересу до спірного будинку як до місця свого проживання не має, понад один рік без поважних причин є відсутнім у зазначеному житловому будинку.

Будь-яких доказів того, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування відповідачем спірним жилим приміщенням, сторонами надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. ст. 321, 383 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Аналізуючи усі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, належному на праві приватної власності ОСОБА_1 , є підставними, ґрунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 71, 150, 160, 163 Житлового кодексу України, ст. 321, 383 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинковолодінням АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судових витрат.

Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду Тернопільської області про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Тернопільського апеляційного суду через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча :