Справа № 309/1229/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 10 травня 2018 року (у складі судді Довжанина М.М.) за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Стеблівської сільської ради Хустського району, про визнання особи недієздатною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання особи недієздатною у квітні 2017 р.

Просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , недієздатною.

На обґрунтування заяви вказала, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є мачухою заявниці. ОСОБА_1 протягом тривалого періоду піклувалася про ОСОБА_2 , допомагала по господарству, а в разі потреби надавала допомогу в лікуванні та інших побутових питаннях, оскільки ОСОБА_2 потребувала такої допомоги внаслідок віку та стану здоров`я.

Із травня 2015 р. заявниця, сусіди та інші оточуючі стали помічати неадекватну поведінку ОСОБА_2 , а з липня 2016 р. остання перебуває на обліку в психоневрологічному диспансерному відділенні Хустського районної поліклініки внаслідок психічного захворювання.

На день звернення до суду із цією заявою стан ОСОБА_2 викликає у заявниці занепокоєння, не готує собі їжу, не обслуговує господарство, не доглядає за собою, періодично проявляє агресію до оточуючих.

У зв`язку із захворювання ОСОБА_2 не може розуміти значення своїх дій, керувати ними та потребує постійної опіки.

Рішенням Хустського районного суду від 10 травня 2018 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким заяву про визнання особи недієздатною задовольнити. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- ОСОБА_2 лікувалася у лікаря-психіатра, відтак це прямо суперечить висновку суду про те, що в останньої нема психічного захворювання або психічних розладів;

-суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит лікаря-психіатра, який надавав медичну допомогу ОСОБА_2 ;

-висновок судово-психіатричної допомоги №163 від 21 грудня 2017 р. зроблений із порушенням п.20 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, оскільки після огляду лікарями Берегівської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_2 , із експертами залишився її представник - Довгій В.В. ;

-із огляду на тривале лікування ОСОБА_2 у лікаря-психіатра в заявника виник сумнів у вірності висновку судово-психіатричної експертизи №163 від 21 грудня 2017 р., у зв`язку з чим остання просила суд першої інстанції призначити повторну експертизу психічного стану ОСОБА_2 у Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні, однак у задоволенні такого клопотання заявнику було відмовлено.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Довгій В.І. в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а заяву ОСОБА_1 - без розгляду. Узагальнені доводи заперечення зводяться до безпідставності та незаконності вимог ОСОБА_1 , а оскаржуване рішення ґрунтується на повному, всебічному з`ясуванні обставин справи та дотриманні норм процесуального закону.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому вона є дієздатною. Із огляду на результати проведеної судово-психіатричної експертизи та виходячи зі змісту ст. 39 ЦК України суд констатував, що ОСОБА_2 не може бути визнана недієздатною.

При цьому встановив таке.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 є мачухою заявниці ОСОБА_1 , що стверджується наявними у справі документами (а.с.8, 10, 11).

Заявниця стверджує, що її мачуха внаслідок психічної хвороби не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує постійної опіки.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 163 від 21.12.2017 р. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 стійким хронічним психічним захворюванням не страждала і не страждає ним в теперішній час, а виявляє ознаки органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу внаслідок дисциркуляторноїь енцефалопатії, що не позбавляє її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто може бути визнана судом дієздатною (а.с.41-45).

Суд констатував, що підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною немає.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Позиція заявника базується на тому, що ОСОБА_2 проявляє неадекватну поведінку, з липня 2016 р. перебуває на обліку в психоневрологічному диспансерному відділенні Хустської районної поліклініки внаслідок психічного захворювання, не готує собі їжу, не обслуговує господарство, не доглядає за собою, періодично проявляє агресію до оточуючих. Тобто, в зв`язку із захворювання ОСОБА_2 не може розуміти значення своїх дій, керувати ними та потребує постійної опіки.

Однак, на підтвердження указаних доводів заявником не надається жодних належних і допустимих доказів.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з висновком експерта, оскільки ОСОБА_1 беззаперечно вважає, що є всі підстави для визнання ОСОБА_2 недієздатною.

У силу вимог ч.1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 жодними належними та допустимим доказами не підтверджує свою позицію. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили хоча б якийсь довід ОСОБА_1 , що стосується наявності підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною.

За відсутності висновку судової психіатричної експертизи про нездатність ОСОБА_2 усвідомлювати свої дії та керувати ними суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про визнання останньої недієздатною.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Хустського районного суду від 10 травня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 р.

Судді: