ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-6539/2005Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/760/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-6539/2005 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2019 року, постановлену суддею Братасюком В.М., повний текст якої складено 10 червня 2019 року, по справі за скаргою ОСОБА_3 , суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ЛАРВА Мар`яна Віталіївна, стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Ларви М.В., стягувач у виконавчому провадженні - ОСОБА_5 , згідно якої просив визнати протиправними дії державного виконавця та скасувати постанови у виконавчому провадженні ВП 55617536:

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 07 травня 2018 року;

- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07 травня 2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилався на те, що оскаржувані постанови державного виконавця є незаконними та винесені з перевищенням повноважень, оскільки він працює водієм у приватному підприємстві, здійснює міжнародні перевезення, і керування транспортним засобом є основною його діяльністю.

В ході розгляду скарги судом першої інстанції встановлено, що органом ДВС 22 квітня 2019 року самостійно скасовано одну із оскаржуваних постанов, а саме про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 07 травня 2018 року, а тому ОСОБА_1 просив обмежитися судовим розглядом скарги виключно в частині надання правової оцінки діям державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07 травня 2019 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що боржник жодним чином не ухиляється вiд виконання своїх зобов`язань, а навпаки, по мірі можливостi сприяє його виконанню, оскільки на даний час щомісячно із його заробітної плати відраховуються грошові кошти в рахунок погашення виниклої заборгованості та здійснюється виконання рiшення суду.

Зазначає, що з 21 лютого 2017 року він працює водієм в компанії, яка здійснює міжнародні перевезення, а застосована заборона виїзду за кордон порушує його конституційне право на працю та повністю позбавляє заробітку. Таке позбавлення права в подальшому може негативно вплинути на обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини, що призведе до негативних наслідків.

Враховуючи наведене, просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2019 року та прийняти відповідне рішення, яким скаргу задовільнити.

Колегія суддів не бере до уваги відзив на апеляційну скаргу старшого державного виконавця Ларви М.В. від 04 вересня 2019 року, оскільки він поданий поза межами строку, встановленого Апеляційним судом. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження Тернопільським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області отримано 10 липня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що правового підґрунтя для скасування постанови від 07 травня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не існує.

Із вказаним висновком колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

На виконанні Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження ВП №55617536 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6539 від 12 липня 2005 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття

26 січня 2018 року, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27, 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно інформації Управління ПФУ та ДФС встановлено, що боржник отримує дохід у ПП «Соловій транс», на підставі чого 13 лютого 2018 року, керуючись статтями 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яку надіслано на підприємство для виконання (а.с.39).

07 травня 2018 року, керуючись ст.ст.11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а.с.41-42).

22 квітня 2019 року органом ДВС постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 07 травня 2018 року скасовано.

Згідно звіту про здійснені відрахування від 02 травня 2019 року із доходів боржника щомісячно проводиться утримання заборгованості. Заборгованість станом на 01 квітня 2019 становить 108748.23 грн. (а.с. 80-81).

Із наданої боржником копії трудової книжки вбачається, що він дійсно працює у ПП «Соловій-Транс» на посаді водія автотранспортного засобу з 21 лютого 2017 року, згідно наказу №8 від 20 лютого 2017 року (а.с.58).

Згідно довідок ПП «Соловій-Транс» №10 від 22 квітня 2019 року, №19/04 та 19/05 від 04 травня 2019 року вбачається, що в обов`язки ОСОБА_1 входить здійснення міжнародних перевезень. Крім того, з його заробітної плати справляється стягнення в розмірі 50% на виконання постанови державного виконавця про стягнення аліментів (а.с.38, 59-60).

Із розрахунку заборгованості від 02 травня 2019 року вбачається, що після відкриття виконавчого провадження (26 січня 2018 року) ОСОБА_1 сплачував аліменти у наступні періоди:

- березень 2018 року - в розмірі 1610 гривень;

- квітень 2018 року в розмірі 1610 гривень;

- у травні 2018 року в розмірі 1610 гривень;

- у червні 2018 року в розмірі 1610 гривень;

- у липні 2018 року в розмірі 1650.25 гривень;

- у серпні 2018 року в розмірі 1650.25 гривень;

- у вересні 2018 року в розмірі 1650.25 гривень;

- у жовтні 2018 року в розмірі 1650.25 гривень;

- у листопаді 2018 року в розмірі 1650.25 гривень;

- у грудні 2018 року в розмірі 1650.25 гривень;

- у січні 2019 року в розмірі 1811.25 гривень;

- у лютому 2019 року в розмірі 2817.50 гривень;

- у березні 2019 року в розмірі 2817.50 гривень (а.с.80-81).

З довідки ПП «Соловій-Транс» №11/06-19 від 11 червня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 сплачував аліменти у квітні 2019 року в розмірі 3742.32 гривень, у травні 2019 року в розмірі 1408.75 гривень (а.с.79).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що починаючи з березня 2018 року ОСОБА_1 сплачував аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на доступ до правосуддя.

В силу вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Підставою для прийняття державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07 травня 2018 року у виконавчому провадженні ВП 55617536 стало те, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 09 червня 2015 року по 07 травня 2018 року складала 124940.39 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, і свідчить про ухилення від сплати аліментів.

Однак, вказані висновки державного виконавця є безпідставними та не грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 07 грудня 2017 року, яка набрала чинності 06 лютого 2018 року) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (після 28 серпня 2018 року чотири місяці, згідно Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання від 03 липня 2018 року), державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Такі роз`яснення містяться у пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Ст.58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, дискреційні повноваження, визначені в ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 07 грудня 2017 року, яка набрала чинності 06 лютого 2018 року) щодо встановлення тимчасових обмежень боржника у праві виїзду за межі України можуть бути застосовані державним виконавцем лише у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, що перевищує суму відповідних платежів за шість (після 28 серпня 2018 року чотири) місяців, яка виникла після набрання законної сили даною редакцією ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (тобто, після 06 лютого 2018 року).

На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 06 лютого 2018 року, її розмір та тривалість накопичення, вказана новація законодавства не розповсюджується.

Існуюча станом на 06 лютого 2018 року заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні підстав для застосування державним виконавцем положень ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, станом на день винесення оскаржуваної постанови (07 травня 2018 року) пройшло лише 3 місяці з дня набрання чинності новою редакцією ст.71 Закону України Про виконавче провадження (06 лютого 2018 року) та 2 місяці 12 днів після відкриття виконавчого провадження (26 січня 2018 року), в зв`язку із чим у державного виконавця не було підстав для застосування до боржника тимчасових обмежень боржника у праві виїзду за межі України на підставі ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 07 грудня 2017 року, яка набрала чинності 06 лютого 2018 року).

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що починаючи з березня 2018 року ОСОБА_1 сплачував аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07 травня 2018 року винесена державним виконавцем передчасно та без достатніх підстав.

Апеляційний суд враховує той факт, що ОСОБА_1 працює на посаді водія автотранспортного засобу з 21 лютого 2017 року, в обов`язки якого входить здійснення міжнародних перевезень. Вказане підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду і ухвалення нового про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 451 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою скаргу ОСОБА_3 , суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ЛАРВА Мар`яна Віталіївна, стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та скасування постанови задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ЛАРВИ Мар`яни Віталіївни в частині винесення постанови від 07 травня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №55617536 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, та скасувати її.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 10 вересня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи