КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/13827/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11508/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шевчука А.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, уточнивши який, просила стягнути з відповідача аліменти в сумі 6 000 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з їх подальшою відповідною індексацією починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 02 листопада 1990 року між сторонами було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу мають двох дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

З лютого 2017 року відповідач не надає коштів на утримання сина, який проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні. Вказувала, що неповнолітній син ОСОБА_3 навчається у технічному ліцеї, де вартість навчання становить 470 грн. на місяць при цьому, загальна сума витрат на утримання неповнолітнього сина складає приблизно 12 000 грн. на місяць. Позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням добровільно надавати кошти на утримання дитини, однак отримувала відмову.

Зазначала, що коштів на утримання дитини не вистачає, тому їй допомагають старша донька та її батьки. Натомість відповідач має реальний дохід для того, щоб сплачувати аліменти зазначеному розмірі (т. 1 а.с. 2-5, 38-43).

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував на безпідставність та незаконність позову з огляду на те, що з моменту припинення шлюбних відносин відповідач утримував і продовжує утримувати неповнолітнього сина, постійно купує одяг, книги, робить подарунки, оплачує поточні потреби сина, дає кишенькові готівкові кошти, а в останній час відповідач долучив сина до програми ПАТ КБ «ПриватБанк» «Юніор Банк», за якою середня сума перерахувань відповідача на картку сина становить 2000-3000 грн. За таких обставин вважає, що його дії по утриманню дитини відповідають законодавству України і є добросовісними(т. 1 а.с. 105-108, 148-154).

У відповідь на відзив позивач зазначила, що відповідач купує побутові речі та надає гроші на утримання дитини нерегулярно та суми є різними, чого не вистачає для забезпечення повноцінного розвитку та життя дитини. Вказувала, що відповідач не подав до суду доказів про його реальний дохід, чим вводить суд в оману.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 4 000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 17 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено (т. 2 а.с. 21, 22-24).

Не погодившись з рішенням районного суду, 17 липня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким встановити на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 2 500 грн. щомісяця починаючи з 17 жовтня 2017 року по досягнення повноліття. Також просив врахувати 41 657,03 грн., які були перераховані ним на картковий рахунок «Юніор» в ПАТ КБ «Приватбанк», відкритий на ім`я ОСОБА_3 , в рахунок сплачених аліментів (т. 2 а.с. 27).

В обґрунтування вимог зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що він відкрив дитині картковий рахунок «Юніор» в ПАТ КБ «Приватбанк» та регулярно перераховував йому кошти. Так, з квітня 2017 року по червень 2019 року перерахував сину 41 657,03 грн. Зазначав, що набутим у шлюбі майном, а саме автомобілем та гаражем, користується виключно позивач, а йому доводить винаймати житло та сплачувати за нього кошти. Стверджував, що отримує доходи, які співпадають з середньою заробітною платою по регіону (м. Київ), тому враховуючи усі його витрати на потреби, може сплачувати аліменти у розмірі 2 500,00 грн.

Також не погодившись з рішенням районного суду, 19 липня 2019 року ОСОБА_2 направила поштою апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення змінити та стягнути з ОСОБА_1 аліменти в сумі 6 000 грн. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 починаючи з дня звернення до суду до його повноліття та виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення висновок про можливість врахування під час виконання рішення сплачені відповідачем гроші на утримання дитини (т. 2 а.с. 30-40).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права не надав оцінки наданим доказам та неповно розглянув справу. Вказувала, що суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про доходи відповідача, натомість запропонував відповідачу надати таку інформацію добровільно. Так, відповідач в судовому засіданні надав неповну інформацію про доходи від підприємницької діяльності. Щодо карткового рахунку, відкритого на ім`я їхнього сина, на який відповідач надсилав кошти, зазначила, що відповідач надав до суду виписку сумнівного характеру та невідомо хто користувався карткою. Вважала, що відповідач надав неповну інформацію про свої доходи, зокрема, виписки по банківським рахункам, тому суд ухвалив рішення при неповному з`ясування обставин, що мають значення для справи.

14 серпня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила залишити його скаргу без задоволення, а рішення змінити та стягнути з ОСОБА_1 аліменти в сумі 6 000,00 грн. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 починаючи з дня звернення до суду до його повноліття (т. 2 а.с. 58-83).

19 серпня 2019 року ОСОБА_2 також подала до суду клопотання про витребування доказів, в якому просила витребувати від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві копії декларацій про доходи ОСОБА_1 , отриманих ним від здійснення підприємницької діяльності та як суб`єктом підприємницької діяльності у 2017-2019 роках; витребувати від Центрального відділення Київського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості про наявність відкритих рахунків на ім`я ОСОБА_1 та рух коштів по ним за період 2017-2019 років; витребувати від monobank, що є продуктом АТ «Універсал Банк» відомості про наявність відкритих рахунків на ім`я ОСОБА_1 та рух коштів по ним за період 2017-2019 років (т. 2 а.с. 84-88).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції частково задовольнивши позов зазначив, що дитина проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим позивачка має нести основний тягар витрат на утримання дитини, тому враховуючи вік дитини, визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 листопада 1990 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України, актовий запис №5848 (т. 1 а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 6).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т. 1 а.с. 53).

Довідками про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 підтверджено, що дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 47-48).

Відповідно до довідки Оболонського районного центру зайнятості від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в центрі зайнятості Оболонського району м. Києва як безробітна з 13 квітня 2017 (т. 1 а.с. 54).

Згідно з довідкою Благодійного фонду «Освіта і охорона здоров`я ХХІ століття» від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_2 за період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року була надана безповоротна фінансова допомога на розвиток Технічного ліцею у розмірі 4 150 грн. (а.с. 55).

З даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 27 липня 2017 року (т. 1 а.с. 88-91).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 2 ст. 184 СК України).

Позивач просила стягнути з відповідача аліменти в сумі 6 000 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 з їх подальшою відповідною індексацією починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач в апеляційній скарзі просив визначити розмір аліментів у сумі 2 500,00 грн. щомісяця починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік обсяг валового доходу за звітний період становить 148 400 грн. (т. 1 а.с. 161-162).

Згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2018 рік обсяг доходу за звітний період становить 23 000 грн. (т. 1 а.с. 163-164).

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем відкрито картковий рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 109-116) та згідно виписки відповідачем здійснюються перерахунки коштів особисто дитині, яка розпоряджається ними на власний розсуд (т. 1 а.с. 169-179).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив під час встановлення розміру аліментів врахувати 41 657,03 грн., які були перераховані сину на рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок сплачених аліментів.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що добровільно сплачені суми відповідачем за спірний період нарахування аліментів мають бути враховані державним виконавцем при виконанні рішення суду про стягнення аліментів.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем у повній мірі не обґрунтовано розміру бажаної суми аліментів у розмірі 6 000 грн., не надано доказів на підтвердження здійснення реальних витрат на утримання дитини саме в такому розмірі та не надано доказів за яких суд мав би можливість дійти висновку про фінансову спроможність відповідача сплачувати такі аліменти.

При цьому, районний суд врахував надані до суду докази і пояснення відповідача за якими в окремі періоди відповідач сплачував до 6400 грн. щомісячно аліментів на утримання сина та підставно визначив розмір стягуваних аліментів саме в сумі 4000 грн. щомісячно.

Колегія суддів перевірила і відхилила доводи клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2018 року позивач вперше звернулася до суду з клопотанням про витребування доказів (т. 1 а.с. 25-127), 18 квітня 2018 року позивач вдруге звернулася з аналогічним клопотанням про витребування доказів та просила суд витребувати від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві копії декларацій про доходи ОСОБА_1 , отриманих ним від здійснення підприємницької діяльності у 2017 році та витребувати від Центрального відділення Київського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості про наявність відкритих рахунків на ім`я ОСОБА_1 та рух коштів по ним (т. 1 а.с. 101-102).

Згідно з протоколом судового засідання від 16 травня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 відмовлено з огляду на те, що ОСОБА_1 зобов`язався сам надати вказані у клопотанні докази (т. 1 а.с. 145-146).

Так, разом з відзивом відповідач подав до суду наступні документи: фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік, виписки по рахункам в ПАТ КБ «ПриватБанк» за 2017-2018 роки, книгу обліку доходів для платників єдиного податку на 2017 рік та копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2017-2018 роки (т. 1 а.с. 155-164).

Отже, докази, які апелянт просила витребувати, містяться у матеріалах справи та були досліджені судом першої інстанції.

Згідно з ч. 7 ст. 181 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на п. 294.1. ст. 294 ПК України, відповідно до якого податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік, витребування копії податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2019 рікє передчасною вимогою, оскільки календарний рік не закінчився.

Відповідно до частини 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевказані положення законодавства, колегія суддів відхилила доводи і клопотання апелянта ОСОБА_2 про збір нових доказів на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскільки суд апеляційної інстанції не має права збирати докази, які позивач мав би додати до поданої ним позовної заяви та до районного суду.

Сторонами до суду не надано і судом не встановлено доказів наявності у відповідача інших утриманців або обставин, які б за законодавством мали б враховуватись при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідач має фінансову спроможність сплачувати щомісяця 4000 грн. аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а визначений судом розмір аліментів вважає достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини з урахуванням її віку, тому рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги залишенню без задоволення.

При цьому, таке судове рішення не позбавляє позивачку права заявляти про збільшення розміру стягуваних аліментів з відповідача із наданням доказів фінансової спроможності останнього сплачувати аліменти у більшому розмірі, а відповідач не позбавлений можливості у випадку зменшення розміру доходів заявляти про зменшення розміру стягуваних аліментів.

Доводи апеляційних скарг цих висновків не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, яким районним судом дана правильна і належна оцінка.

З огляду на положення пункту 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Дата складання повного судового рішення - 12 вересня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова