УХВАЛА

про забезпечення позову

11 вересня 2019 р.

Справа № 414/1413/19 Провадження № 2/414/364/2019

місто Кремінна Луганської області

Суддя Кремінського районного суду Луганської області Безкровний І.Г., розглядаючи заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кремінського районного суду Луганської області знаходиться зазначена цивільна справа.

09.09.2019 представник позивача Риндін ОСОБА_4 . через канцелярію суду подав заяву про забезпечення позову, в якій зазначив, що позивач побачила відповідача, який пересувався на їх спільному майні автомобілі «Renault Duster» 2011 року випуску з № VIN НОМЕР_1 , але вже з іншим реєстраційним номером замість старого НОМЕР_2 . Представником позивача був здійснений аналіз для контролю наявності у власності відповідача майна за допомогою відкритих реєстрів, в результаті чого ним було встановлено, що зазначений автомобіль було переоформлено (продано) без наміру реального відчуження громадянці ОСОБА_5 , яка за інформацією позивача є співмешканкою відповідача, при цьому останній, переоформивши вказаний транспортний засіб, продовжує ним користуватися. Договір купівлі-продажу автомобіля був оформлений адміністратором сервісного центру МРЕВ у м. Сватове. Інший спірний автомобіль «Renault Logan» 2009 року випуску з № VIN НОМЕР_3 з реєстраційним номером НОМЕР_4 відповідач також намагається переоформити, заява до відповідних підрозділів МРЕВ ним була подана 03.09.2019, проте з невідомих причин перереєстрацію відповідачу здійснити не вдалося і цей автомобіль наразі залишається у його власності. Також відповідач залишається власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У позивача відсутня інформація про наміри відповідача щодо приховання даного майна, оскільки він є одноособовим власником цього об`єкту нерухомості, проте позивачу стало відомо, що відповідач може в будь-який час залишити територію України. Завершення відповідачем реалізації намірів щодо переоформлення (фактичного продажу з наміром приховування) майна, в тому числі й того, що є спільною сумісною власністю з позивачем, може призвести до порушення прав позивача на частку вартості майна, що є спільною сумісною власністю. Таким чином, дії відповідача можуть привести до серйозного ускладнення або навіть неможливості виконання рішення суду. У зв`язку з викладеними обставинами представник позивача просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні транспортні засоби, а також на вказаний житловий будинок. Також представник вказав, що не вбачає доцільності у застосуванні зустрічного зобов язання з огляду на те, що у володінні відповідача знаходиться майно, що є сумісною власністю сторін.

Дослідивши заяву представника позивача та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову після відкриття провадження у справі подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з позовною заявою, позовним вимогам. Для вжиття заходів забезпечення позову потрібні обґрунтовані факти, підтверджені доказами того, що ці заходи необхідно вжити. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, підставою забезпечення позову судом є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування таких заходів може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

У той же час, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на це суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 754/4437/18, відповідно до якого метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву представника позивача про забезпечення позову, суд виходить з того, що у позовній заяві ОСОБА_1 заявляє наступні позовні вимоги: 1) виділити у власність ОСОБА_3 автомобілі «Renault Duster» 2011 року випуску з № VIN НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_2 та «Renault Logan» 2009 року випуску з № VIN НОМЕР_3 з реєстраційним номером НОМЕР_4 , а також причіп КРД НОМЕР_5 з № VIN НОМЕР_6 з реєстраційним номером НОМЕР_7 шляхом визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя; 2) припинити за ОСОБА_1 право власності на зазначені транспортні засоби та причіп; 3) зобов`язати ОСОБА_3 сплатити на користь ОСОБА_1 у якості компенсації вартості 1/2 частини спільно нажитого у їх шлюбі рухомого майна у вигляді зазначених автомобілів та причіпу у загальному розмірі 197598 грн в порядку поділу спільного майна подружжя (а.с. 4-7).

Із позовної заяви та доданих до неї документів також вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.09.1982 по 26.06.2018, і в цей період ними були придбані зазначені спірні транспортні засоби на ім`я ввідповідача ОСОБА_3 та зареєстровані за останнім (а.с. 12, 13, 14-32).

Забезпечення позову у спосіб, обраний стороною позивача, на думку суду, не завдаватиме шкоди відповідачу, оскільки накладення заборони на проведення будь-яких реєстраційних дій спірних транспортних засобів тимчасово перешкоджає лише відчуженню такого майна.

Таким чином, беручи до уваги заявлені позовні вимоги та викладені у заяві представника позивача обставини, оскільки наявний прямий зв`язок між запропонованим заходом забезпечення позову і предметом спору, якими є транспортні засоби, придбані за час шлюбу між сторонами і які зареєстровані за відповідачем, а їх відчуження очевидно може ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі, а отже вимоги представника позивача щодо забезпечення цього позову відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, суд вважає за доцільне задовольнити заяву представника позивача в цій частині та накласти арешт на вказані транспортні засоби.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Щодо житлового будинку відповідача, на який просить накласти арешт представник позивача, суд зазначає, що це нерухоме майно не є предметом спору та не пов`язане з ним, а жодних вагомих підстав необхідності накладення такого арешту у заяві представника не наводиться. Виходячи з цього, із заяви представника не вбачається, яким чином невжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказаний житловий будинок може якимось чином ускладнити виконання рішення суду у цій справі, а отже суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог заяви в цій частині та необхідність відмови в їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 157, 258-261, 263 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_9 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна подружжя.

Накласти арешт на наступні транспортні засоби:

1) автомобіль «Renault Logan» 2009 року випуску з № VIN НОМЕР_3 ;

2) автомобіль «Renault Duster» 2011 року випуску з № VIN НОМЕР_1 ;

3) причіп КРД НОМЕР_5 з № VIN НОМЕР_6 .

У задоволенні заяви представника позивача в частині накладення арешту на житловий будинок відповідача відмовити.

Копії ухвали надіслати для відома та виконання сторонам і Регіональному сервісному центру МВС в Луганській області (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Б. Ліщини, 37-Н).

Ухвала підлягає негайному виконанню та набирає законної сили з моменту її підписання суддею, а її оскарження не зупиняє виконання цієї ухвали.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області у п`ятнадцятиденний строк із дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала може бути пред`явлена для виконання протягом трьох років.

Суддя І.Г. Безкровний