ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/715/19Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/753/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

за участю апелянта - ОСОБА_1 ,

представника апелянта - адвоката Переймибіди Р.Б.,

представників відповідача - адвоката Лисенко О.В.,

Олійника Л.В.,

представника третьої особи - Кабарівського А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/715/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Анатоліївни на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2019 року, ухваленого суддею Снігурським В.В., повний текст якого складено 28 травня 2019 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до Зборівської районної ради Тернопільської області, третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради про скасування розпорядження №27 Голови Зборівської районної ради Тернопільської області від 15 березня 2019 року та визнання строку трудового контракту продовженим,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Зборівської районної ради Тернопільської області, третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради про скасування розпорядження №27 Голови Зборівської районної ради Тернопільської області від 15 березня 2019 року та скасування рішення Зборівської районної ради Тернопільської області про порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника від 21 лютого 20119 року.

03 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну підстав та предмету позову, згідно якої просила скасувати розпорядження №27 Голови Зборівської районної ради Тернопільської області від 15 березня 2019 року та визнати строк трудового контракту продовженим.

Позовна заява та заява про зміну підстав та предмету позову мотивовані тим, що позивач була прийнята на посаду головного лікаря Комунального закладу «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з 01 квітня 2014 року на підставі рішення Зборівської районної ради №363 від 10 жовтня 2013 року та з нею було укладено контракт терміном на 5 років. 12 вересня 2018 року рішенням №537 Зборівської районної ради її було призначено на посаду головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», продовживши з нею трудові відносини до закінчення терміну дії раніше укладеного контракту від 01 квітня 2014 року - до 01 квітня 2019 року. Розпорядженням №27 Голови Зборівської районної ради Тернопільської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 15 березня 2019 року вирішено звільнити її з займаної посади у зв`язку з закінченням строку дії контракту. Однак, всупереч п.7.2. Статуту Комунального некомерційного підприємства «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» та всупереч розділу 2 Контракту від 01 квітня 2014 року її звільнення не затверджено на сесії районної ради, що свідчить про те, що жодна з сторін не вимагала припинення трудових відносин, тому вважає таке звільнення незаконним.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розпорядження №27 Голови Зборівської районної ради Тернопільської області від 15 березня 2019 року підлягає затвердженню на черговій сесії районної ради, однак, затверджено не було, що свідчить про те, що жодна із сторін не вимагає припинення трудових відносин.

Звертає увагу, питання про припинення контракту з апелянтом розглядалось на 41 сесії Зборівської районної ради Тернопільської області від 21 лютого 2019 року та не було прийняте, що на її думку є підставою для продовження трудових відносин.

Разом з тим, трудовий контракт вiд 01 квітня 2014 року не відповідав типовій формі, яка затверджена Постановою КМУ від 16 жовтня 2014 року№ 642.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В липні 2019 року Зборівська районна рада Тернопільської області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що момент припинення контракту з ОСОБА_1 зазначений у рішеннях районної ради вiд 10 жовтня 2013 року № 363 та вiд 12 вересня 2018 року №537, а саме - 01 квітня 2019 року. Вказує, що апелянт не зверталась до Зборівської районної ради Тернопільської області із заявою про продовження контракту у зазначений у контракті термін. Звертає увагу, що підписуючи контракт, ОСОБА_1 погодилась на його умови, в тому числі на його строковий термін, а саме до 01 квітня 2019 року. Невідповідність укладеного з ОСОБА_1 трудового контракту типовій формі такого контракту, який затверджений постановою КМУ від 16 жовтня 2014 року обумовлена тим, що контракт із позивачкою було укладено до прийняття вказаної Постанови.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат - Преймибіда Р.Б. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представники відповідача - Лисенко О.В. та Олійник Л.В., а також представник третьої особи - Кабарівський А.О. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

01 квітня 2014 року на підставі рішення Зборівської районної ради №363 від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду головного лікаря Комунального закладу «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» та з нею було укладено контракт терміном на 5 років (а.с.11-17, 52).

Згідно рішення Зборівської районної ради №487 від 23 травня 2018 року Комунальний заклад «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» реорганізовано шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради (а.с. 53).

12 вересня 2018 року рішенням №537 Зборівської районної ради створено Комунальне некомерційне підприємство «Зборівський районний центр первинної медико - санітарної допомоги» Зборівської районної ради.

Цим же рішенням ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», продовживши з нею трудові відносини до закінчення терміну дії раніше укладеного контракту від 01 квітня 2014 року - до 01 квітня 2019 року (а.с.20).

Укладено додаткову угоду від 12 вересня 2018 року до контракту з керівником підприємства (а.с.18).

Пунктом 7.2. Статуту Комунального некомерційного підприємства «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» визначено, що керівник Підприємства - головний лікар призначається на посаду та звільняється з посади відповідно до порядку, визначеного чинним законодавством та відповідним рішенням Зборівської районної ради на конкурсній основі, шляхом укладення з ним контракту, та який відповідає кваліфікаційним вимогам МОЗ. Строк найму, права, обов`язки і відповідальність головного лікаря, умови його матеріального забезпечення, інші умови найму визначаються контрактом (а.с.30).

Згідно розпорядженням Голови Зборівської районної ради Тернопільської області №27 від 15 березня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку звільнено з займаної посади з 01 квітня 2019 року у зв`язку з закінченням дії контракту на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (а.с. 6).

За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою, третьою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Частина друга вказаної статті передбачає, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору.

Згідно зі статтею 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Статтею 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, які перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 15 ч.6 ст.55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" голова районної ради представляє раду у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, трудовими колективами, адміністрацією підприємств, установ, організацій.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне некомерційне підприємство «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради є власністю територіальної громади, яку представляє Зборівська районна рада (а.с.21-37).

Відповідно до п.7.4. Контракту від 01 квітня 2014 року, укладеного між Зборівською районною радою Тернопільської області та ОСОБА_1 вбачається, що керівник у міжсесійний період звільняється розпорядженням голови районної ради.

Розпорядженням Голови Зборівської районної ради №114 від 08 грудня 2015 року «Про розподіл функціональних обов`язків між головою Зборівської районної ради та заступником голови Зборівської районної ради» (пунктом 1.1.11) визначено, що голова Зборівської районної ради в період між сесіями районної ради, шляхом видання відповідного розпорядження, звільняє керівників підприємств, установ, організацій, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста Зборівського району (закінчення строку дії контракту, звернення керівника із заявою про звільнення за власним бажанням тощо), з наступним затвердженням розпоряджень голови ради на сесії районної ради (а.с. 86).

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта про те, що розпорядження про звільнення позивача не затверджено на сесії районної ради, а тому є незаконним, виходячи із наступного.

У контракті від 01 квітня 2014 року в розділі 2 «Права Ради» визначено, що районна рада має право звільняти керівника у разі закінчення строку дії контракту.

Згідно пункту 7.4 Контракту Керівник, який звільняється, протягом 5 робочих днів після прийняття районною радою відповідного рішення (в міжсесійний період - розпорядженням голови районної ради), проводить інвентаризацію всіх матеріальних цінностей закладу, наявних документів, справ і направляє дані матеріали до районної ради.

Тобто голова районної ради у міжсесійний період уповноважений на видачу розпоряджень.

Це узгоджується із положеннями статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у якій значиться, що голова районної ради уповноважений представляти раду у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, трудовими колективами, адміністрацією підприємств, установ, організацій і громадянами.

В судовому засіданні встановлено, що розпорядження №27 від 15 березня 2019 року Голови Зборівської районної ради Тернопільської області «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнято у міжсесійний період та відповідало вищенаведеним вимогам.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що голова районної ради наділений повноваженнями щодо прийняття на роботу і звільнення керівників комунальних закладів, які перебувають в управлінні ради.

Такого ж висновку дійшов і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 16 січня 2018 року справа № 648/2416/16-ц, зазначивши, що голова обласної ради наділений повноваженнями щодо прийняття на роботу і звільнення керівників комунальних закладів, які перебувають в управлінні обласної ради.

Окрім того, незатвердження на сесії Зборівської районної ради розпорядження про звільнення ОСОБА_1 не несе жодних правових наслідків, оскільки не порушує процедуру звільнення, передбачену КЗпП України.

Підписуючи контракт, ОСОБА_1 погодилась на його умови, в тому числі на його строковий термін, а саме до 01 квітня 2019 року.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству. Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).

Укладаючи контракт з головним лікарем комунального закладу «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради 01 квітня 2014 року із Позивачем досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, й порядку звільнення, а також строку, на який приймається працівник для виконання роботи.

Відповідно до розділу 2 «Права та обов`язки сторін» Контракту в частині «Права Ради» передбачено право звільнити Керівника у разі закінчення строку дії контракту або на підставах, передбачених чинним законодавством України та контрактом (дострокове звільнення Керівника відбувається у випадках порушення ним законодавства України та умов укладеного контракту).

Пункт 6.2 Контракту визначає підстави припинення (розірвання), зокрема, після закінчення дії контракту (п.2 ст. 36 КЗпП України).

Пунктом 7.1. Контракту встановлено строк його дії - цей Контракт діє протягом 5 років з 01 квітня 2014 року до 01 квітня 2019 року.

Пунктом 7.2. Статуту КНП «Зборівський РЦ ПМСД» Зборівської районної ради визначено, що головний лікар призначається на посаду на строк, визначений контрактом.

Апеляційний суд звертає увагу, що Контрактом передбачено порядок продовження його дії.

Зокрема, у пункті 6.6 зазначається, що за два місяці до закінчення дії контракту він може бути продовжений або укладений на новий строк.

Із матеріалів справи не вбачається та апелянтом не подано доказів, що ОСОБА_1 зверталась із такою заявою до Зборівської районної ради Тернопільської області.

Верховний Суд у справах №664/2284/16-ц від 06 березня 2018 року (касаційне провадження №61-3492св18), та №640/498/17-ц від 26 грудня 2018 року (касаційне провадження №61-5428св18) акцентував увагу на тому, що зі змісту ст.ст.23, 36 КЗпП України вбачається, що працівник, який уклав строковий трудовий договір і обумовив термін його дії, після закінчення обумовленого строку підлягає звільненню в останній день роботи без заяви працівника за наказом (розпорядженням) роботодавця крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Крім того, судом першої інстанції не здобуто доказів того, що трудові відносини між Зборівською районною радою та ОСОБА_1 фактично тривають.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що 01 квітня 2019 року з нею проведено повний розрахунок, у цей день вона отримала трудову книжку, а після 01 квітня 2019 року на роботу не виходила.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору - контракту він виявив, коли звертався із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором - контрактом. У цей же час він виразив і волю на припинення такого контракту після закінчення строку, на який він був укладений.

Власник не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Аналогічний висновок висвітлений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2019 року справа № 201/16990/17.

Відповідно до ч.9 ст.16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства охорони здоров`я №1977 від 31 жовтня 2018 року затверджено зміни до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників та виключено посаду головного лікаря після 01 січня 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу, що обов`язковою умовою укладення контракту з керівником Комунального некомерційного підприємства «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» (п.7.2 Статуту) є проходження конкурсу.

Апеляційний суд враховує той факт, що 20 травня 2019 року та 30 липня 2019 року було оголошено конкурс на заміщення посади керівника закладу охорони здоров`я - медичний директор Комунального некомерційного підприємства «Зборівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради.

Однак, на жоден конкурс на заміщення посади керівника закладу охорони здоров`я ОСОБА_1 заяви не подавала, про що підтвердила у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки строковий трудовий договір, укладений з позивачкою 01 квітня 2014 року, закінчився та позивачка була звільнена розпорядженням голови Зборівської районної ради Тернопільської області (у міжсесійний період) відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Крім цього, оскільки позивачка не виявила бажання взяти участь в конкурсі на зайняття вакантної посади керівника підприємства, виникли підстави, передбачені частиною другою статті 23 КЗпП України, для укладання нового строкового договору.

Не заслуговують до уваги твердження апелянта про те, що питання про припинення контракту з апелянтом розглядалось на 41 сесії Зборівської районної ради Тернопільської області від 21 лютого 2019 року та не було прийняте, що на її думку є підставою для продовження трудових відносин, оскільки згідно витягу з протоколу ні ОСОБА_1 , ні депутатами на сесії районної ради не вносилась пропозиція щодо продовження або укладання контракту з позивачем на новий термін (а.с.75-77).

Безпідставними є пояснення апелянта щодо невідповідності укладеного контракту типовій формі такого контракту, затвердженій Постановою КМУ від 16 жовтня 2014 року №642, оскільки даний контракт із ОСОБА_1 укладений 01 квітня 2014 року, тобто, до впровадження в дію типової форми такого контракту у відповідності до вказаної постанови.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ч.1 ст.58 Конституції України).

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 23 вересня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи