ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/4663/18

провадження № 22-ц/4809/1430/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи :

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача за довіреністю Чепіга Дмитро Олексійович, ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 липня 2019 року у складі судді Варакіної Н.Б. у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що ОСОБА_2 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, та підписав заяву б/н від 02 листопада 2010 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, станом на 20 червня 2019 року має заборгованість у розмірі 30821 грн. 87 коп., з яких: 10522 грн.13 коп. тіло кредиту, 6630 грн.29 коп. відсотки за користування кредитом; 11725 грн.55 коп. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1443 грн.90 коп. штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 30821 грн. 87 коп. та судові витрати у розмірі 1762 грн..

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь Банку 30 821 грн.87 коп. заборгованості та судовий збір (а.с.52-54).

У грудні 2018 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду (а.с.58-61).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 13 листопада 2018 року задоволено (а.с.73).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 липня 2019 року позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 19096 грн.32 коп. заборгованості та судовий збір в сумі 1762 грн..

В задоволенні вимог щодо стягнення пені в розмірі 11725 грн.55 коп. відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що між Банком та відповідачем шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, було укладено кредитний договір. Твердження відповідача щодо відсутності укладеного кредитного договору є безпідставні та не грунтуються на законі. Відповідач не виконав свої зобов?язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 20 червня 2018 року у розмірі 30 821 грн.87 коп., з яких: 10522 грн.13 коп. тіло кредиту, 6630 грн.29 коп. відсотки за користування кредитом; 11725 грн.55 коп. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1443 грн.90 коп. штраф (процентна складова). Позивач в порушення положень ст..61 Конституції України застосував одразу два види відповідальності штраф та пеню, тому вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. Позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів є доведеними, тому позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь банку підлягає до стягнення заборгованість за кредитом в сумі 19096 грн.32 коп. та судовий збір, сплачений банком при подачі позову в сумі 1762 грн. (а.с.146-150).

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції змінити або скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскаржує рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та штрафів. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Зазначає, що кредитний договір, відповідно до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України з Банком не укладався. Суд не дав оцінку тій обставині, що Банком не надано первинні документи на підтвердження видачі кредиту та внесення ним коштів на рахунок Банку Наданий Банком розрахунок заборгованості не є належним доказом. Анкета-заява, використана Банком для укладення договору, не відповідає вимогам Закону України «про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, Закону України «про захист прав споживачів», оскільки кредитний договір не може бути укладений шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У анкеті-заяві відсутні умови процентної ставки за користування кредитом та умови відповідальності за порушення зобов?язань (а.с.175-179).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 12 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на 16 вересня 2019 року. Ухвалою від 17 вересня 2019 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 09 жовтня 2019 року (а.с. 182, 192, 196).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скрагу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без- змін. Зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач підтвердив свою згоду на те, підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Окрім заяви відповідачем підписано довідку про умови кредитування, в якій детально розписано первинний розмір відсоткової ставки, строки та порядок сплати обов?язкових платежів, розмір та порядок нарахування неустойки. Укладення кредитного договору було здійсненно за принципом укладання банком і клієнтом договору приєднання в порядку, передбаченому статтею 634 ЦК України. З наданого розрахунку вбачається, що відповідач активно користувався отриманими на кредитну картку коштами, знімав кошти та поповнював рахунок. Договір недійсним не визнавався. До позову банк надав саме ті Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, з якими було ознайомлено відповідача. Наданий банком розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано (а.с.186-188).

В засіданні апеляційного суду відповідач підтримав доводи апеляційної скарги. Уточнив, що оскаржує рішення суду лише в частині відсотків за користування кредитом та штрафів. Заборгованість за тілом кредиту не оскаржує.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

02 листопада 2010 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, при цьому виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна «55 днів пільгового періоду», з базовою процентною ставкою за кредитом 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, бажаний кредитний ліміт 2000 грн. (а.с.10). Також відповідачем 02 листопада 2010 року підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна «55 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, зазначена базова процентна ставка в місяць на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік, 2,5%, щомісячний платіж 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. зі строком внесення щомісячних платежів з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за звітним, а також передбачена сплата неустойки за несвоєчасне погашення заборгованості у вигляді пені 1, пені 2 та штрафів в сумі 500 грн. та 5 % від суми позову (а.с.11).

Належні та допустимі докази того, що ця Довідка підписана не відповідачем, в матеріалах справи відсутні.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідачем не підписано (а.с.12-26).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, які банк збільшив в односторонньому порядку відповідно до Умов правил надання банківських послуг ПриватБанку на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, збільшення процентної ставки в односторонньому порядку та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (15 грудня 2009 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (29 січня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З наведених підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що повернення кредиту відповідачем повинно проводитися не на підставі Умов та правил надання банківських послуг, а на підставі підписаної ним Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна «55 днів пільгового періоду» (а.с.11).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В позовній заяві позивач, посилаючись на подані ним розрахунки заборгованості за період 02 листопада 2010 року по 31 серпня 2015 року та з 01 вересня 2015 року по 20 червня 2018 року зазначав, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач неналежним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 20 червня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 30821 грн. 87 коп., з яких: 10522 грн.13 коп. тіло кредиту, 6630 грн.29 коп. відсотки за користування кредитом; 11725 грн.55 коп. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1443 грн.90 коп. штраф (процентна складова) (а.с.5-6,7-9).

Ці розрахунки свідчать, що банком в односторонньому порядку була збільшена визначена в заяві анкеті та довідці про умови кредитування процентна ставка з 01 вересня 2014 року до 34,8 %, з 01 квітня 2015 року до 43,2 % та з 21 жовтня 2015 року до 42 %.

Згідно із частиною третьою 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Разом з тим, сплачені на погашення заборгованості за кредитом кошти, банк списував на погашення заборгованості в підвищеному розмірі

Як свідчить розрахунок банку станом на 31 серпня 2015 року заборгованість за кредитом складала 817 грн.98 коп., за відсотками 55,95 грн. (а.с.5-6). В розрахунку заборгованості з 01 вересня 2015 року відсутня графа заборгованості за тілом кредиту поточна та/або прострочена та визначена заборгованість відповідача, зокрема за відсотками 6630,29 грн., штрафам (фіксована і процентна складова) - 1943 грн.90 коп.(а.с.8-9).

На підтвердження своїх позовних вимог банк надав суду першої інстанції довідку про видачу кредитної картки відповідачу, про її перевипуск та строк дії картки (а.с.131). Також надав виписку по рахунку відповідача (а.с.120-130).

З виписки по рахунку вбачається, що Банк збільшив відповідачу кредитний ліміт до 8 000 грн., крім того надавав грошові кошти для оплати частинами, у зв?язку з чим зарахував до тіла кредиту ще борг в сумі 2 522,13 грн., що разом склало 10 522 грн.13 коп..

Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду відповідач, він не давав письмову згоду на перерахунок банком грошових коштів для оплати товару частинами та не брав на себе зобов?язання щодо повернення цих коштів.

Представник позивача пояснив, що банк в односторонньому порядку прийняв рішення про надання в позику коштів для оплати частинами.

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту.

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, визначену позивачем заборгованість за процентами та штрафами не можна перевірити, оскільки відсутні необхідні вихідні дані для проведення розрахунку заборгованості.

В наданому банком розрахунку заборгованості відсутні відомості про те, на яку суму поточного та /або на яку суму простроченого тіла кредиту були нараховані проценти.

Розрахунок Банку свідчить, що Банк безпідставно зараховував сплачені відповідачем кошти на рахунок погашення відсотків за користування кредитом у підвищеному розмірі, починаючи з 01 вересня 2014 року по 20 червня 2018 року.

Іншого розрахунку заборгованості за відсотками з урахуванням підписаних відповідачем умов, Банк суду першої інстанції не надав.

Не надано такий розрахунок Банком і суду апеляційної інстанції.

Неправильність розрахунку позивача, яка полягає в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях, позбавляє можливості суд зробити такий розрахунок самостійно.

Обгрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафам, про наявність правових підстав для задоволення цих позовних вимог, є безпідставними. До таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п.3,п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості позичальника за процентами, штрафами, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 6630 грн.29 коп. та штрафів в сумі 1943 грн. 90 коп. задоволенню не підлягають.

Крім того, стягуючи з відповідача на користь Банку судовий збір в сумі 1762 грн., суд першої інстанції не врахував положення ч.1 ст.141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також не звернув увагу, що відповідач є законним представником дитини з інвалідністю, тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись п.2 ч.1ст. 374, ст. ст. 376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 липня 2019 року.

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) 10 522 грн.13 коп. заборгованості по тілу кредиту.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко