ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 629/6228/18

Провадження № 22-ц/818/1147/19

12 березня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.

учасники справи:

заявник - головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова у Харківській області -Кучеренко Світлана Вікторівна;

стягувач - головне управління Державної фіксальної служби у Харківській області;

боржник - ОСОБА_2;

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року (суддя Мицик С.А.) по справі за поданням головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова у Харківській області Кучеренко Світлани Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспорта, -

встановив:

У листопаді 2018 року Головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова у Харківській області Кучеренко С.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання нею зобов'язань, покладених на неї виконавчим листом №820/2353/18, виданим 11.09.2018 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь держбюджету боргу у розмірі 254051,41 гривень.

В обґрунтування подання зазначала, що наявність у боржника невиконаних зобов'язань є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець у судовому засіданні подання підтримала, просила його задовольнити.

Боржник в судове засідання не з'явилася.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.11.2018 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання нею зобов'язань, покладених на неї виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду №820/2353/18 від 22.05.2018 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, в задоволенні подання відмовити.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що жодного разу не ухилялась від виконання судового рішення, наміру виїзду за кордон також не має. Покладені на неї зобов'язання сумлінно виконує шляхом часткової сплати грошових коштів на рахунок Державної казначейської служби України.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДФС у Харківській області зазначило, що копії долучених до апеляційної скарги платіжних доручень, на які посилається апелянт, були вже сплачені після прийняття рішення судом першої інстанції і є фактично результатом такого рішення та досягнення мети вжиття відповідних заходів державним виконавцем.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що на виконанні у головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова у Харківській області Кучеренко С.В. знаходиться виконавчий лист № 820/2353/18, виданий 11.09.2018 року Харківським окружним адміністративним судом.

04.10.2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом та копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено на адресу боржниці, яку нею отримано 16.10.2018 року, що вбачається з копій постанови про відкриття виконавчого провадження, супровідного листа та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов'язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов'язань.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що на виконання зобов'язань покладених на боржника виконавчим листом № 820/2353/18, виданого 11.09.2018 року ОСОБА_2 сплачено грошові кошти на рахунок Державної казначейської служби України, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 1649, №19587, №961, №1750, №19596, № 962, № 19622, № 1823, №1925, № 19636 (а.с.86-93).

Посилання державного виконавця на те, що на адресу боржника ОСОБА_2 надсилались виклики щодо явки до державного виконавця, проте вона не з'являлась, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи наявний один виклик, надісланий на адресу боржника, але сама по собі неявка боржника на виклики державного виконавця не є підставою для застосування такого виключного заходу як обмеження виїзду боржника за межі України.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції вищевказаних положень закону не врахував, не навів мотивів, які свідчать про винну поведінку ОСОБА_2 як боржника у виконавчому провадженні, а тому дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для обмеження її у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року- скасувати.

Подання головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова у Харківській області Кучеренко Світлани Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспорта - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13.03.2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко