Справа № 523/3940/19
Провадження №2/523/2685/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2019 р. м.Одеса Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Правди Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити піклування над неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 піклувальником.

Позов мотивується тим, що відповідачі є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту від 25.01.2019 року, дитина ОСОБА_5 з самого народження проживає разом зі своєю бабусею ОСОБА_1 та дідом ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , виховується бабою та дідом, та перебуває на їх утриманні (копія акту додається).

Батько дитини ОСОБА_7 не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини - ОСОБА_2 , проживає окремо від дитини, його місце проживання не відоме, аліменти на утримання дитини не сплачує оскільки батько дитини є громадянином ОСОБА_8 , участі у вихованні та утриманні дитини не приймає більше десяти років.

Мати дитини ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , але на протязі останніх восьми років не проживає, до дитини не з`являється, належним чином свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина не виконує. Відповідач самоусунулася від виховання сина, не цікавиться його життям, матеріально не утримує, не піклується про його духовний та фізичний розвиток.

Відповідачі жодним чином не позбавлені інформації стосовно місця проживання дитини, а з боку бабусі та дідуся дитини ніколи не створювалось їм перешкоди для спілкування з дитиною та їх участі у вихованні дитини.

Вищезазначені обставини свідчать про фактичну можливість, але не бажання виконувати відповідачами своїх батьківських обов`язків відносно свого сина. Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи з її обов`язковою участю, проти позову заперечує.

Відповідач ОСОБА_7 відзив не надав, повідомлявся про дату час та місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без їх участі, надав висновок щодо недоцільності позбавлення відповідачів батьківських прав.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_9 підтримали свою правову позицію.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що за місцем реєстрації тимчасово не проживає через суперечки з батьками, проживає в найманому житлі, працює, спілкується з дитиною, дитина двічі на тиждень буває в неї в гостях.

Судом встановлено:

ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між відповідачами розірвано 25.04.2013 року.

Довідкою №571 від 26.01.2019 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано та проживають позивач ОСОБА_1 , чоловік позивача ОСОБА_6 , дочка позивача ОСОБА_2 та онук позивача ОСОБА_5 (а.с.30).

Довідка №571 видана головою комітета СОН мікрорайона «Шевченко-3» ОСОБА_11

Актом від 25.01.2019 року визначено що дитина з народження проживає з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , виховується бабусею та дідусем і перебуває на їх утриманні. Також вказано, що мати дитини ОСОБА_2 за вказаною адресою зареєстрована але не проживає протягом 8-ми років, участь у вихованні дитини не приймає на протязі 8-ми років, батько дитини за вказаною адресою не проживає та участі у вихованні дитини не приймає більш ніж як 10 років. Акт посвідчено невстановленими в судовому засіданні особами та завірено головою комітета СОН мікрорайона «Шевченко-3» ОСОБА_11 (а.с.27).

Докази стану здоров`я позивача та її доходів (а.с.22,23,26,28,34) відхилено судом на підставі ч.1ст.77 ЦПК України.

Акт від 25.01.2019 року суд визначає як недостовірним доказом (ч.1ст.79 ЦПК України) так як не встановлено джерело інформації викладеної в ньому, особи які надали пояснення судом не встановлені та не допитані як свідки, також, він суперечить довідці №571 де викладені протилежні обставини по справі.

Поясненнями в судовому засіданні малолітнього ОСОБА_5 встановлено його бажання спілкуватись як матір`ю так і з бабусею та дідусем, хоча проживати бажає з останніми, так як там є коло спілкування з однолітками та звик до школи.

Отже, з вищенаведеного судом не встановлено наявність належних, допустимих та достатніх доказів щодо ухилення батьків дитини від її виховання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини.

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування від 01.08.2019 року про недоцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дитини та недоцільність призначення дитині піклувальника.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачів заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачів відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачів відносно їх дитини є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батьків по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачами від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним.

Вимога про встановлення піклування відносно дитини та призначення позивача піклувальником є передчасна, так як судом не встановлено що дитина позбавлена батьківського піклування і відсутній висновок органу опіки та піклування про його доцільність (ч.4ст.60 ЦК України).

Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.09.2019 року.

Суддя: