ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Чернівці Справа № 715/1452/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2019 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Цуренка В.А., -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ТОВ «ТМО «ЛІКО-ХОЛДІНГ» про стягнення заборгованості.

Одночасно з поданням позову АТ «Укрсоцбанк» подало заяву про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме: - житловий будинок, загальною площею 48,90 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; - житловий будинок загальною площею 76,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2019 року заяву про вжиття заходів про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на: житловий будинок, загальною площею 48,90 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; житловий будинок, загальною площею 76,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 які зареєстровані за ОСОБА_1 , та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних житлових будинків до набрання рішенням суду законної сили в даній цивільній справі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на безпідставність її задоволення.

Зокрема апелянт зазначає, що договір кредиту забезпечується з моменту його укладення, а тому відсутні підстави для додаткового забезпечення; банком не було подано

Провадження №22-ц/822/927/19 Категорія 27

достатньо доказів того, що незабезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі його задоволення, а також зазначає, що в силу ст.ст.149, 150 ЦПК України заборонено забезпечувати позов в разі, коли воно є по суті вирішенням позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України, яким в частині оскаржувана ухвала не відповідає.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви АТ «Укрсоцбанк» суд першої інстанції виходив з того, що, враховуючи докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що слід заборонити вчинення будь-яких дій щодо вказаного майна шляхом накладення на нього арешту.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу частин 1-3 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п.1 та п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Доводи апелянта про те, що договір кредиту забезпечувався в момент укладення такого договору не стосується обставин справи, згідно яких постановлена ухвала про забезпечення позову. Крім того, доводи в цій частині спростовуються змістом заяви про забезпечення позову, в тексті якої наводяться мотиви необхідності забезпечення такого позову через бездіяльність боржника по виконанню взятих на себе зобов`язань на повернення кредиту, а відчуження майна на користь третіх осіб може ускладнити чи зробити неможливим виконання очікуваного рішення.

Також, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 й ТОВ «ТМО «ЛІКО-ХОЛДІНГ» є заборгованість у розмірі 3 155 485,53 грн, що спростовує доводи апелянта про тотожність вжиття заходів забезпечення позову фактичному вирішенню спору.

Про те, суд першої інстанції, накладаючи арешт на житлові будинки та забороняючи вчиняти іншим особам будь-які дії щодо них, не в повній мірі з`ясував обсяг позовних вимог та дані про особу відповідача, оскільки застосував не співмірні заходи забезпечення позову по відношенню до заявлених АТ «Укрсоцбанк» вимог.

Колегія суддів вважає, що накладений арешт може обмежувати права відповідача та членів його сім`ї на використання житлових будинків для спільних сімейних потреб, а заборона вчинення дій на відчуження житлових будинків буде дієвою та оптимальною процесуальною дією, яка не дозволить відповідачу чи іншим особам на час вирішення спору розпорядитися належним йому майном, а також допоможе зберегти у незмінному стані як самі об`єкти нерухомості, так і коло осіб, що можуть претендувати на них, в тому числі в рахунок задоволення своїх вимог.

Згідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення.

Керуючись ст.ст.149-150, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2019 року про забезпечення позову в частині накладення арешту на: - житловий будинок, загальною площею 48,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - житловий будинок, загальною площею 76,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , - скасувати та в цій частині у задоволенні заяви відмовити.

Ухвалу в частині заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаних житлових будинків до набрання рішенням суду законної сили змінити, виклавши в наступні редакції: заборонити вчиняти дії щодо передачі прав на житлові будинки, які належать ОСОБА_1 на праві власності та знаходиться за адресами: АДРЕСА_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /А.І. Владичан, І.М. Литвинюк/