ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6446/19 Справа № 757/1782/18-ц Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди, моральної шкоди за зруйнований будинок внаслідок бойових дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди, моральної шкоди за зруйнований будинок внаслідок бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В період обстрілу під час проведення антитерористичної операції з 07 січня 2015 року по 19 січня 2015 року будинок було знищено внаслідок прямого влучення снаряду та відновленню він не підлягає. Вказані дії є ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 258 КК України, у зв`язку з чим він звернувся до ГУ НП в Донецькій області із заявою про внесення відповідних відомостей до ЄРДР та просив розпочати досудове розслідування. Однак, відповіді на свою заяву він не отримав. Наразі він не має житла та вважає, що йому має бути відшкодована шкода, заподіяна терористичним актом, за рахунок коштів Державного бюджету України. Просив відшкодувати йому за рахунок коштів Державного бюджету України майнову шкоду, заподіяну терористичним актом, за зруйнований будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 у сумі 760 823,7 грн. та моральну шкоду, яку він оцінює у 400 000 грн. (а.с 4-8).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09 квітня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди, моральної шкоди за зруйнований будинок внаслідок бойових дій відмовлено (а.с. 149-150, 158-159).

З таким рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається позивач ОСОБА_1 є власником жилого будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності від 30 серпня 1989 року (а.с.9).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що в період обстрілу під час проведення антитерористичної операції з 07 січня 2015 року по 19 січня 2015 року його будинок було знищено внаслідок прямого влучення снаряду та відновленню він не підлягає, що підтверджується випискою з протоколу № 1 районної спеціальної комісії по відновленню міської інфраструктури від 29 червня 2015 року, складеного адміністрацією Куйбишевського району м. Донецька "ДНР" (а.с. 17).

Згідно висновку № 111 експертного будівельно-технічного дослідження щодо визначення дійсної вартості нерухомого майна від 02 лютого 2016 року, складеного Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість домоволодіння позивача складає 338406 грн (а.с.10-12).

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 258 КК України, а також просив розпочати досудове розслідування (а.с. 18).

Відповіді на вказане звернення позивача матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно достатті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дане положення Основного Закону відповідає статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Відповідно до частини першоїстатті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першоюстатті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно дост. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановленістаттею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми.

Позивач звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, посилався на те, що майнова шкода була завдана йому внаслідок руйнування належного йому на праві власності жилого будинку в період обстрілу під час проведення антитерористичної операції з 07 січня 2015 року по 19 січня 2015 року внаслідок прямого влучення снаряду та просив відшкодувати йому за рахунок коштів Державного бюджету України майнову шкоду, заподіяну терористичним актом, за зруйнований будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 у сумі 760 823,7 грн. та моральну шкоду, яку він оцінює у 400 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження руйнування належного йому вказаного будинку та не надано належних доказів на підтвердження спричиненої матеріальної шкоди внаслідок такого руйнування у розмірі - 760 823,70 грн.

Надана позивачем копія виписки з протоколу № 1 районної спеціальної комісії по відновленню міської інфраструктури від 29 червня 2015 року, складеного адміністрацією Куйбишевського району м. Донецька "ДНР" щодо постраждалого житла позивача, не є належним доказом, оскільки відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, а будь-який акт (рішення, документ), виданий вищезазначеними органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Позивачем до матеріалів справи додані копії фототаблиць із зруйнованим житловим будинком, однак вони також не можуть бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки не містять прив`язки до місцевості.

Документів на підтвердження руйнування будинку позивача, що мають бути надані відповідним компетентним органом, суду не надано.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача є необгрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення норм діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді