Провадження № 2/638/4666/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Семіряд І.В. розглянувши позовну заяву приватного підприємства «Магнит+» до ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору припиненим, визнання вчинення нотаріального застереження нечинним,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

До заяви додав клопотання про відстрочення від сплати судового збору до винесення рішення по справі.

Суд, дослідивши надані матеріали, приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Згідно ст. 136 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою звільнити від сплати сплату судового збору.

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Основна умова, за якої може мати місце відстрочення сплати судового збору, - це майновий стан сторони, який повинен бути підтверджений суду достовірними доказами, однак заявником не надано доказів на підтвердження свого майнового стану, що він має скрутний матеріальний стан та не має можливості оплатити судовий збір, отже суд позбавлений можливості врахувати майновий стан заявника, а тому у задоволені клопотання необхідно відмовити.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, відмова заявнику у задоволенні заяви про звільнення його від сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 8 Закону України«Про судовий збір», не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.136 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Приватного підприємства «Магніт+» про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: Семіряд І.В.