КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 360/793/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/155/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_2, Національний банк України, про зміну умов договору про надання споживчого кредиту, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_1, Національний банк України, про визнання недійсним договору поруки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Унятицького Д.Є., -

встановила:

У травні 2017 року ПАТ «УкрСибанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору № 0, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 35 867,40 доларів США та 9 017 грн 76 коп. пені, яку банк просить стягнути в судовому порядку, а також судові витрати.

У липні 2017 року представник ОСОБА_1подав зустрічний позов, в якому просив затвердити зміни до договору про надання споживчого кредиту шляхом викладення договору в новій редакції.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що договір про надання споживчого кредиту і договір поруки підписані неуповноваженою особою, скріплені незаконною печаткою, у кредитному договорі невірно вказано адресу ОСОБА_1, відповідачем свідомо прибраний термін «Кредитор» і замінений на слово «Банк».

У липні 2017 року із зустрічним позовом звернувся представник ОСОБА_2, в якому просив визнати договір поруки № 100970 від 20 березня 2007 року фіктивним і недійсним, оскільки ОСОБА_2 не була учасником договору про надання споживчого кредиту №0 від 20 березня 2007 року, у договорі відсутній учасник «Боржник», а також порушено усі вимоги ст. 203 ЦК України.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 березня 2007 року в розмірі 35 867 доларів 40 центів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 9 017 грн 76 коп.

Стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат по 7 258 грн 90 коп.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи - ОСОБА_2, Національний банк України про зміну умов правочину - договору про надання споживчого кредиту відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи - ОСОБА_1, Національний банк України про визнання недійсним договору поруки відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку та задовольнити зустрічний позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку та задовольнити зустрічний позов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» подав заяву про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та просив закрити провадження у справі в цій частині. Проти апеляційних скарг заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Наслідки відмови від позову представнику ПАТ «УкрСиббанк» роз'яснені.

З огляду на викладене, колегія суддів знаходить можливим задовольнити заяву представника ПАТ «УкрСиббанк» про відмову від позову та закрити провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для зміни умов договору.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав, передбачених ст. 203 ЦК України для визнання правочину недійсним.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Сума кредиту: 68 000 дол. США, що еквівалентно 343 400 грн 00 коп.

Термін кредитування: до 20 березня 2022 року.

Відсоткова ставка: 12,00 % річних, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2. договору.

Цільове призначення: для особистих потреб, а саме на іпотечний кредит.

Між сторонами погоджено графік погашення кредиту.

25 вересня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору.

20 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 100970, за умовами якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання нести відповідальність за невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

25 травня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2укладено додаткову угоду №1 до договору поруки.

Обґрунтовуючи поданий зустрічний позов, ОСОБА_1 зазначила, що при укладені кредитного договору порушено вимоги ст. 203 ЦК України, договір скріплено незаконною печаткою, в матеріалах справи відсутній оригінал довіреності представника банку, невірно вказана адреса позичальника, кредитором свідомо прибраний термін «Кредитор» і замінений на слово «Банк», у якого не виникають права і обов'язки по Цивільному кодексу. Крім цього зазначено, що ОСОБА_1 у 2007 році не була суб'єктом підприємницької діяльності, а відтак не могла просити валютний кредит, оскількине проводила валютних операцій з нерезидентами.

Обґрунтовуючи поданий зустрічний позов, ОСОБА_2 зазначила, що договір поруки є фіктивним, у договорі відсутній учасник «боржник», порушені вимоги ст. 203 ЦК України, в матеріалах справи відсутній оригінал довіреності представника банку, у договорі не вірно вказано місце його укладення, договір поруки укладений для приховування банком іншого правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частиною 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов'язань.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість виконання зобов'язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом.

Відповідно до п. 9.13. кредитного договору підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 5.1 договору поруки уклавши цей договір поручитель підтверджує, зокрема, що повністю розуміє всі умови основного договору та цього договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ними.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить її підпис на кредитному договорі.

Поручитель був ознайомлений із усіма умовами основного договору та договору поруки, про що свідчить її підпис на договорі поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відсутність нотаріального посвідчення зазначених договорів не впливає на дійсність правочину, оскільки відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Вирішуючи спір, суд вірно встановив відсутність підстав для внесення змін до кредитного договору та визнання договору поруки недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що у кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які згідно п. 3.2, та 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, у наданому розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведено поверхнево та не зрозуміло для споживача, колегія суддів відхиляє, оскільки укладений між сторонами кредитний договір містить усі основні положення, які банк має повідомити особі, яка отримує кредит.

Зокрема, позивач за зустрічним позовом була ознайомлена із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить їїпідпис на кредитному договорі.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір та договір поруки не посвідчені у нотаріуса, колегія суддів не приймає, оскільки законом не передбачена обов'язкова нотаріальна форма посвідчення оспорюваних договорів.

Інші доводи апеляційних скарг також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 17 квітня 2018 року в частині розв'язання зустрічних позовних вимог постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. 367, ст. 373, п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Заяву представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від позову.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнати нечинним.

Провадження у справі в цій частині закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року в частині розв'язання зустрічних позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.В. Желепа

С.Г. Музичко