Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 127/1370/16-ц

провадження № 61-13594св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року у складі колегії суддів: Стадника І. М., Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 січня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № VIV3AZ000004, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 30 835 грн 34 коп. терміном до 20 січня 2013 року.

Умовами вказаного кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Умовами також передбачено, що у разі порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Через невиконання ОСОБА_1 умов договору виникла заборгованість, яка станом на 13 січня 2016 року становить 153 004 грн 60 коп. та складається з: заборгованості за кредитом - 30 647 грн 20 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 14 174 грн 75 коп., пені за невиконання зобов`язань в установлений договором строк - 108 182 грн 65 коп.

Враховуючи вищевикладене ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 90 000 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 30 647 грн 20 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 14 174 грн 75 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 45 178 грн 05 коп.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2016 року у складі судді Федчишена С. А. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звертаючись до суду із вказаним позовом банк пропустив строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 січня 2010 року № НОМЕР_1 у розмірі 61 354 грн 48 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 742 грн 58 коп., простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 934 грн 66 коп., пені у розмірі 30 677 грн 24 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 972 грн 75 коп.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позичальник своїм підписом у кредитному договорі визнав, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, відповідно до пункту 5.5 яких встановлено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за вказаним кредитним договором сторонами встановлено п'ять років. Враховуючи те, що умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, врахувавши погоджений сторонами строк позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за період з 27 січня 2011 року по 27 січня 2016 року.

Врахувавши те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту і процентів за користування ним, апеляційний суд, виходячи з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, дійшов висновку про стягнення пені, розмір якої буде дорівнювати розміру заборгованості за тілом кредиту, а саме 30 677 грн 24 коп.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 07 червня 2019 року № 634/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що пунктом 3.3.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, а пунктом 4.4 встановлено, що погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до Заяви позичальника. Таким чином, на виконання умов договору він мав здійснити перший платіж 28 лютого 2010 року у розмірі 1 244 грн 98 коп., проте такий здійснено не було, а тому саме з цього моменту право банку було порушено та він набув право дострокового стягнення заборгованості. Враховуючи те, що з позовом банк звернувся лише у липні 2015 року, а п'ятирічний строк позовної давності закінчився у лютому 2015 року, банк пропустив строк для звернення до суду із вказаним позовом.

Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 січня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VIV3AZ000004, за умовами якого банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 30 835 грн 35 коп. строком на 36 місяців з 21 січня 2010 року по 20 січня 2013 року включно, при умові сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,15 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, штрафних санкцій, які зазначені в умовах надання споживчого кредиту.

Згідно з умовами кредитного договору від 21 січня 2010 року № VIV3AZ000004 погашення кредиту відбувається у наступному порядку: щомісячно у період сплати, за який приймається з 24 по 28 число кожного місяця, позичальник сплачує банку щомісячний платіж у сумі 1 244 грн 98 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, штрафним санкціям, а також інших витрат згідно Умов.

Своїм підписом у Заяві позичальника (пункт 5) останній визнав, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, відповідно до умов яких (пункт 5.5) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Пунктом 1.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам визначено поняття кредитного договору. Так, кредитний договір - це договір, складений між банком та позичальником шляхом підписання останнім анкети та заяви позичальника, яка разом із запропонованими банком Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам складає кредитний договір. Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви позичальника.

Зазначені Умови містять підпис позичальника ОСОБА_1 та дату їх складання, яка відповідає даті укладання договору - 21 січня 2010 року.

Із зазначеного вбачається, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту вищезазначеної норми нею закріплено право, а не обов'язок банку вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. При цьому, його реалізація віднесена на розсуд банку.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Частиною першою статті 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Як вбачається з підписаної ОСОБА_1 заяви позичальника (а. с. 6), поданих заперечень на позовну заяву (а. с. 154), він був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пеня, штрафи), за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визначення. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що оскільки право банку на дострокове стягнення заборгованості виникло у лютому 2010 року, внаслідок того, що ним не було сплачено черговий платіж, тому і строк позовної давності, встановлений сторонами, сплив у лютому 2015 року, з огляду на таке.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Укладений сторонами кредитний договір встановлював окремі зобов`язання, які деталізували обов`язок ОСОБА_1 повернути борг частинами та передбачали самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку.

За таких обставин право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Оскільки за умовами договору ОСОБА_1 зобов`язався повертати кредит, сплачувати проценти і комісію по 28 число кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним зі щомісячних платежів починався з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконує, а тому з нього підлягає стягненню заборгованість у межах строку позовної давності, тобто за період з 27 січня 2011 року по 27 січня 2016 року.

Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1824цс15 висловив правову позицію, якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

Виходячи з того, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту і процентів за користування ним, апеляційний суд, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, дійшов висновку про стягнення пені, розмір якої буде дорівнювати розміру заборгованості за тілом кредиту, а саме 30 677 грн 24 коп.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами й обґрунтовано задовольним частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта