ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7787/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/303/19

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Скрипки А.А.,

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Об'єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 грудня 2018 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 11.12.2018, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 р. ОСОБА_2 пред'явив позов до ОЖБК м. Чернігова, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ керуючого цього об'єднання № 30/ос від 08.04.2014 про його - ОСОБА_2 звільнення й поновити його на посаді юрисконсульта об'єднання. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2013 ОСОБА_2, серед іншого, поновлено на посаді юрисконсульта ОЖБК м. Чернігова і воно в цій частині звернуто до негайного виконання. На початку робочого дня 12.12.2013 ОСОБА_2 з'явився до ОЖБК м. Чернігова з листом з пропозицією виконати рішення суду про його поновлення на роботі. Але ОЖБК м. Чернігова відмовилося поновляти ОСОБА_2 на роботі, у зв'язку з чим він у цей же день в приміщенні об'єднання склав відповідний акт. Наказом керуючого ОЖБК м. Чернігова № 30/ос від 08.04.2014 ОСОБА_2 звільнено з посади юрисконсульта цього об'єднання за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, що тривав з 07 березня по 07 квітня 2014 р. Цей наказ є незаконним, оскільки після звільнення ОСОБА_2 09.07.2013 з вказаної посади його не було допущено до виконання трудових обов'язків, незважаючи навіть на ухвалення відповідного судового рішення. До відома ОСОБА_3 не доведено ні наказу про його поновлення на роботі, ні про факт його поновлення і його не допущено до виконання трудових обов'язків. Натомість від останнього вимагали надання документів, не передбачених законодавством, що регулює процедуру поновлення працівника на роботі, яке виконується негайно. В оспрюваному наказі визнається, що ОСОБА_2 фактично не було допущено до роботи. До звільнення ОСОБА_2 не пропонували надати пояснення з приводу порушення ним трудової дисципліни. Про накладене на позивача стягнення - звільнення його не повідомлено. У позовній заяві також зазначається, що при поновленні на роботі працівник не зобов'язаний вчиняти жодних спрямованих на це дій; якщо працівник реально не працює, то він не може вчинити прогул і бути звільненим.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи не доведено, що з 07.03.2014 по 07.04.2014 ОСОБА_2 був відсутній на роботі з поважної причини і що з оспорюваним наказом останній ознайомився принаймні 21.02.2018 - у ході розгляду справи № 732/1494/17 за його заявою про стягнення з ОЖБК м. Чернігова середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення і ухвалити рішення про задоволення його вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_2 на виконання рішення суду про поновлення його на роботі мав стати до роботи 12.12.2013, є хибним. Так, у постанові Апеляційного суду Чернігівської області від 21.06.2018 у справі за його заявою про стягнення з ОЖБК м. Чернігова середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі дійсно встановлено, що відповідач виконав рішення про поновлення позивача на роботі 12.12.2013, видавши відповідний наказ. Але факт його видання не тягне для ОСОБА_2 обов'язку того ж дня стати до роботи, як то зазначив суд, оскільки Конституція України і КЗпП України визначають працю правом, а не обов'язком особи;

- ОЖБК м. Чернігова не заперечувалося, що після видання 12.12.2013 наказу про поновлення ОСОБА_2 на роботі він не приступав до виконання своїх трудових обов'язків, тобто він не перебував з цим об'єднанням у трудових правовідносинах. А працівник, який не працює, не може вчинити прогулу і не може бути звільненим;

- висновок суду про недоведення ОСОБА_2 поважності причин відсутності його на робочому місці з 07.03.2014 по 07.04.2014 є хибним, так як у цей період він не перебував з ОЖБК м. Чернігова у трудових правовідносинах;

- в оскаржуваному рішенні не зазначено, яке правове значення має надання Городнянському районному суду у 2017 році ОЖБК м. Чернігова копії оспорюваного у цій справі наказу;

- у мотивувальній частині рішення не зазначено поданих позивачем та відхилених судом доказів і причин їх відхилення, мотивованої оцінки кожного аргументу позивача, а також мотиви незастосування норм права, на які він посилався.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

ОЖБК м. Чернігова у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

Так, по справі встановлено наступне.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2013 у справі № 732/1551/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОЖБК м. Чернігова про поновлення на роботі та ін. ОСОБА_2 поновлено на посаді юрисконсульта ОЖБК м. Чернігова з 10.07.2013 (його копія на арк. 6-8).

На виконання вказаного рішення у частині поновлення ОСОБА_2 на роботі Городнянським районним судом 30.12.2013 видано виконавчий лист (копія цього листа на арк. 9).

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області у справі № 732/1494/17 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОЖБК м. Чернігова середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі (її копія на арк. 20 - 27) встановлено таке:

- рішення суду у справі № 732/1551/13-ц про поновлення ОСОБА_2 на роботі було звернуто до примусового виконання і ОЖБК м. Чернігова його виконало 12.12.2013. Так, на виконання цього рішення радою ОЖБК м. Чернігова 12.12.2013 прийнято рішення (протокол № 28) про поновлення ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта (відповідно до штатного розпису); ОЖБК м. Чернігова 12.12.2013 видано наказ № 74, яким ОСОБА_2 поновлено на посаді юрисконсульта з 10.07.2013. Але 12.12.2013 останній відмовився від ознайомлення з наказом про його поновлення на роботі та від отримання копії цього наказу;

- з 12.12.2013 по 07.04.2014 останній в ОЖБК м. Чернігова не з'являвся, що відповідним чином відображено у табелях обліку робочого часу цього об'єднання.

Профком ОЖБК м. Чернігова за наслідками розгляду подання керуючого цього об'єднання дав згоду на звільнення юрисконсульта ОСОБА_2 за прогул, що триває з 12.12.2013, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (протокол засіданні профкому № 23 від 04.04.2014). Це підтверджено копією вказаного протоколу (арк. 33).

Рада ОЖБК м. Чернігова на засіданні від 07.04.2014 (протокол № 3) вирішила надати згоду на звільнення юрисконсульта ОСОБА_2 за п. 4 ст. 40 КЗпП України, що вбачається з копії її повідомлення керуючому ОЖБК м. Чернігова від 07.04.2014 № 1 (арк. 29).

Наказом ОЖБК м. Чернігова № 30-о/с від 08.04.2014 ОСОБА_2 звільнено з посади юрисконсульта за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул - відсутність на роботі без поважної причинки в період з 07.03.2014 по 07.04.2014, що підтверджено копією цього наказу (арк. 5).

09.04.2014 ОЖБК м. Чернігова направило ОСОБА_2 цінним листом повідомлення № 1-07/489 від 09.04.2014 про звільнення його з 08.04.2014 за прогул, за п. 4 ст. 40 КЗпП України. У цьому повідомленні останньому також пропонувалося прибути до ОЖБК м. Чернігова у робочий час для ознайомлення з наказом про звільнення та для отримання його копії. Цього листа ОСОБА_2 не отримав, у зв'язку з чим його було повернуто підприємством поштового зв'язку ОЖБК м. Чернігова за закінченням строку зберігання. Ці обставини підтверджено копіями згаданого повідомлення, опису вкладення до цінного листа, фіскального чека та поштового конверта (арк. 34 - 36).

Будь-якої причини неотримання зазначеного листа ОСОБА_2 не назвав.

10.04.2014 створена ОЖБК м. Чернігова комісія у складі: інспектора з кадрів, юрисконсульта й майстра спеціалізованих робіт в офісі ОСОБА_2, що розташований в приміщенні УТОГ за адресою: вул. Шевченка, № 24, м. Чернігів, зачитала ОСОБА_2 наказ ОЖБК м. Чернігова № 30/ос від 08.04.2014 про його звільнення, запропонувала останньому ознайомитися з цим наказом, отримати його копію й подати письмові пояснення. На ці пропозиції ОСОБА_2 відповів фразою (російською мовою): «Покиньте, пожалуйста, помещение». Ці обставини підтверджено копією складеного вищевказаною комісією акту від 10.04.2014 (арк. 28).

14.08.2018 ОЖБК м. Чернігова подало до суду заяву, в якій просить закрити провадження у справі у зв'язку з пропуском ОСОБА_2 передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду (арк. 39-41).

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

По справі належними, допустимими й достатніми доказами встановлено, що:

- з 07.03.2014 по 07.04.2014 ОСОБА_2 не виконував свої трудові обов'язки - обов'язки юрисконсульта ОЖБК м. Чернігова. В силу ст.ст. 12 ч. 3, 81 ч. 1, 82 ч. ч. 1-7 ЦПК України, 21 ч. 1 КЗпП України у їх сукупності, позивач мав довести, що в цей період він не виконував свої трудові обов'язки з поважної причини. Але таких доказів суду не надано. З цього випливає, що з 07.03.2014 по 07.04.2014 ОСОБА_2 скоїв прогул - не виконував свої трудові обов'язки без поважних причин;

- невитребування ОЖБК м. Чернігова від ОСОБА_2 письмового пояснення до його звільнення є порушенням ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Але оскільки не доведено, що ОСОБА_2 протягом спірного періоду був відсутній на роботі з поважних причин, то це порушення на спірні правовідносини ніяк не вплинуло;

- зміст оспорюваного ОСОБА_2 наказу ОЖБК м. Чернігова доведено до його відома двічі: 12.12.2013, 10.04.2014. Про те, що зміст цього наказу останньому відомий, йдеться і у його поясненнях від 21.02.2018, що на арк. 206 - 207 т. 1 справи Городнянського районного суду № 732/1494/17.

Разом з тим апеляційний суд констатує, що у справі відсутні докази дотримання профкомом ОЖБК м. Чернігова вимог ч. 3 ст. 43 КЗпП України при розгляді подання керуючого ОЖБК м. Чернігова про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 на засіданні, що відбулося 04.04.2014, хоча останній на це не посилається. Так, з протоколу цього засідання не вбачається, що ОСОБА_2 чи його представник брали участь у засіданні, або що ОСОБА_2 подав заяву про розгляд питання про дачу згоди на його звільнення у його відсутність, або що останній повторно без поважних причин не з'явився на засідання профкому, про яке йдеться. Таким чином, з наявних у справі доказів не вбачається, що процедура звільнення позивача з роботи, зокрема приписи ч. 3 ст. 43 КЗпП України, відповідачем повністю дотримано.

Згідно з поштовим штемпелем на конверті, ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом 27.07.2018 (арк. 10) - через 4 роки 7 місяців і 15 днів після того, як він вперше взнав про видання ОЖБК м. Чернігова оспорюваного наказу (12.12.2013 - 27.07.2018 = 4 роки 7 місяців і 15 днів), тобто зі значним порушенням встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України місячного строку звернення до суду з таким позовом. В силу ч. 3 ст. 241-1 КЗпП України цей строк закінчився 12.05.2014. Доказів поважності причин його пропуску суду не надано. Пленум Верховного Суду України у постанові від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) орієнтує суди нижчих ланок на те, що якщо передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України місячний строк пропущеного без поважних причин, то у позові може бути відмовлено з цих підстав (абз. 3 п. 4).

Узагальнюючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що вимоги ОСОБА_2 не може бути задоволено у зв'язку з пропуском ним без поважних причин строку звернення до суду. Отож висновок суду І інстанції про відмову у задоволенні позову останнього є законним.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються. Так:

- висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_2 на виконання рішення суду про поновлення його на роботі мав стати до роботи 12.12.2013, відповідає ст.ст. 21 ч. 1, 235 ч. 7 КЗпП України. В силу цих же норм права з моменту видання - з 12.12.2013 наказу про поновлення ОСОБА_2 на роботі і до 08.04.2014 він перебував з ОЖБК м. Чернігова у трудових правовідносинах, незважаючи на те, що він без поважних причин не приступав до виконання своїх трудових обов'язків;

- за змістом оскаржуваного рішення, факт надання ОЖБК м. Чернігова у 2017 році копії оспорюваного у цій справі наказу Городнянському районному суду підтверджує те, що ОСОБА_2 ознайомився з ним у 2017 році. Ця обставина стала однією з підстав для відмови у задоволенні позову;

- у мотивувальній частині рішення не зазначено поданих позивачем та відхилених судом доказів і причин їх відхилення, мотивованої оцінки кожного аргументу позивача, а також мотиви незастосування норм права, на які він посилався. Але цей недолік рішення не призвів до неправильного вирішення справи і його усунуто апеляційним судом в порядку ст.ст. 367 ч. ч. 1, 2, 374 ч. 1 п. 1, 382 ч. 1 п. 3 підп. «в» ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 11.03.2019.

Головуючий: Судді: