Справа № 199/7961/17
(2/199/1134/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

07.02.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України вДніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ГО «ДНПГО» звернувся до суду з позовом в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у січні 2017 року набрало законної сили рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №199/6713/14-ц про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, яким стягнуто моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., матеріальну шкоду у розмірі 15,00 грн. та 89,77 грн. судові витрати повязаних з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від занять.

Ухвалою Амур-Нижнодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.06.2017 року, яка набрала чинності 25.10.2017 року, визнана незаконною бездіяльність центрального органу виконавчої влади, який здійснює державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у провадженні якого знаходяться виконавчі листи у справі № 199/6713/14-ц щодо невиконання даних виконавчих листів.

Позивач вважає, що оскільки відповідачем зазначені вище рішення суду на теперішній час не виконані та відповідач порушив грошове зобовязання, то відповідно до ст. 625 ЦК України він зобовязаний сплатити на корить ОСОБА_1В матеріальну шкоду у вигляді пені, виходячи із суми боргу 3 104 гривень 77 копійок у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, чинної у період несплати, за весь період несплати боргу, плюс три відсоткові пункти, заподіяну матеріальну шкоду в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 55 копійок, а також моральну шкоду у сумі 30 000 гривень, та судові витрати, повязані з його явкою до суду.

15.03.2018 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив суд стягнути матеріальну шкоду у вигляді інфляційних збитків та 3% річних у сумі 560,94 грн., моральну шкоду у розмірі 45 000 грн. та судові витрати, повязані з явкою до суду у розмірі 481,81 грн.

У судове засідання 07.02.2019 року позивач ОСОБА_1 не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені.

Представники відповідачів ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи був повідомлені належним чином.

У відзиві на позовну заяву заступник начальника Управління Державної казначейської служби України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпра Дніпропетровської області, який діє на підставі довіреності як представник відповідачів -ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України, ОСОБА_3 проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження субєкта відповідальності, особа, дії якої призвели до завдання позивачу шкоди, доказів на підтвердження наявності матеріальної шкоди у звязку з тривалим невиконанням судового рішення, доказів на підтвердження завданої моральної шкоди. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що кошти Державного бюджету України не належать Державній казначейській службі України, як юридичній особі, а вона лише здійснює розрахунково-касове обслуговування, а при виконанні судових рішень щодо стягнення з Державного бюджету України чи бюджетної установи, Казначейство виступає лише виконавцем такого рішення.

Відповідно до Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Казначейством України. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №199/6713/14-ц про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 стягнуто моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., матеріальну шкоду у розмірі 15,00 грн. та 89,77 грн. судові витрати повязані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від занять (а.с.13).

17.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області та надав виконавчі листи, проте на день постановлення рішення суду вони так і не виконані (а.с.19-21).

У звязку з тим, що Казначейство України більше законодавчо встановленого строку (три місяці) не виконувало рішення суду, ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою здійснити контроль за виконанням судового рішення (в порядку Розділу VII ЦПК України).

Ухвалою Амур-Нижнодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.06.2017 року, яка набрала законної сили 25.10.2017 року, визнана незаконною бездіяльність центрального органу виконавчої влади, який здійснює державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у провадженні якого знаходяться виконавчі листи у справі №199/6713/14-ц, видані Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська 17.02.2017 року, зареєстровані за вхідним номером №12-480, №12-481, №12-479 від 17.02.2017 року щодо невиконання виконавчих листів у справі №199/671314-ц у встановлений законом термін та зобовязано центральний орган виконавчої влади, який здійснює державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у провадженні якого знаходяться виконавчі листи по справі № 199/6713/14-ц, видані Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська 17.02.2017 року, усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом перерахування коштів за виконавчими листами №199/6713/14-ц через відділення «Укрпошти» №82 за місцем проживання стягувача ОСОБА_1: м.Дніпро, вул. Передова, 617, зобовязано центральний орган виконавчої влади, який здійснює державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів нарахувати та виплатити компенсацію за порушення строків перерахування коштів на користь ОСОБА_1 за виконавчими листами по справі №199/6713-14-ц про стягнення коштів з державного органу за весь час прострочення з моменту настання права на нарахування компенсації до моменту фактичного виконання виконавчих листів у справі № 19/6713/14-ц.

Станом на 07.02.2019 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2017 року та ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.06.2017 року не виконані.

Стаття 56 Конституції України гарантує кожному право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень.

Право фізичних та юридичних осіб, зокрема, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилаючись ч.2 ст.625 ЦК України позивач зазначав, що внаслідок невиконання Державною казначейською службою України рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.01.2017 року виникло грошове зобов'язання, яке є законною підставою стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, розрахунок яких зроблено згідно із законом.

За змістом ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується за рахунок коштів Державного бюджету Державною казначейською службою України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (постанова КМУ від 3 серпня 2011 р. N 845).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема в разі завдання майнової та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11), а також можуть виникати з рішення суду.

Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказані положення викладені в правовій позиції у Постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року, яка відповідно до ст.263 ЦПК України має враховуватися у випадку спірних правовідносин.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити кредитору суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі закріплені у ст. 625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісяця надається Держкомстатом і публікується в газеті «Урядовий кур'єр» і на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України. На виконання рекомендацій Верховного Суду України (Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ»), при розрахунку інфляційних збитків потрібно враховувати індекси інфляції за кожний місяць прострочення. При цьому враховується інфляція кожного місяця, незалежно від того був індекс інфляції більше одиниці (інфляція) або менше (дефляція).

Сума, яку заборгувало Казначейство України позивачу складає 3104,77 гривень. Позивач надав розрахунки інфляційних збитків та 3% річних за період з 17.02.2017 року до 10.11.2017року, які складають : інфляційні збитки 460,17 грн.; 3% річних від суми боргу 31,90 грн..

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача неустойки, передбаченої ч.1 ст.624 ЦК України, суд дотримується вимог ч.3 ст.549 ЦК України, якою визначено поняття неустойки: пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини як джерело права, суд вважає за необхідне стягнути на користь. ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну виплату, яка має визначатися на підставі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку плюс три відсоткові пункти за весь час прострочення.

Крім того, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів також і моральну шкоду у розмірі 45 000.00 грн..

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Встановлення судовим рішенням факту незаконної бездіяльності Казначейства України позивачу дає право просити суд захистити його порушене право шляхом стягнення з відповідача моральної шкоди (ст. 1173 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності в тому числі інтелектуальних прав, наданих споживачам, інших цивільних прав,у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи, що у звязку з невиконанням судових рішення відповідачем позивач зазнав душевних хвилювань, порушення звичайного укладу життя, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, погіршення родинних стосунків, він був вимушений припинити підприємницьку діяльність, що також негативна вплинуло на його моральне та матеріальне становище.

При вирішенні питання щодо причинно-наслідкового звязку між протиправною бездіяльністюі заподіянням позивачу моральної шкоди суд вважав за обовязок застосувати практику Європейського суду з прав людини, зазначену судом у справі "Ромашов проти України" (980_227 ) (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року, зазначену в пункті 26 :

«26. Відповідно до усталеної практики Суду термін "потерпілий" означає особу, на яку безпосередньо здійснюється вплив діями чи бездіяльністю. Існування порушення Конвенції (995_004 ) можливе навіть за відсутності шкоди. Отже, рішення чи захід на користь заявника не є в принципі достатніми для позбавлення його статусу потерпілого, якщо державні органи не визнали порушення, прямо або по суті, та не надали за це порушення компенсації (див. "Далбан проти Румунії", заява N 28114/95, параграф 44, ЄСПЛ 1999-VI).»

Розраховуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом враховується глибина та тривалість моральних страждань позивача, який не займався вихованням своєї доньки, в звязку з чим погіршились звязки з оточуючими його рідними людьми та вимушений докладати зусилля для організації свого життя, та часу для відновлення попереднього стану у виробничих стосунках, суд врахував період часу впродовж якого триває незаконна бездіяльність із 17.02.2017 року по 15.03.2018 року, що складає 13 місяців.

Суд вважає, твердження позивача про спричинення йому моральної шкоди обґрунтованими, проте розмір моральної шкоди позивачем завищений, а тому суд вважає, що моральна шкода у розмірі 1 000,00 грн. відповідатиме вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст.43 Бюджетного кодексу України, та Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України), зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог Статті 87 Бюджетного кодексу України з Державного бюджету України здійснюються видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, зокрема на відшкодування збитків, заподіяних громадянам.

Підпунктом 1 пункту 9 Розділу VI. Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, зокремарішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до Державної казначейської служби України для виконання.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Постановою Кабінету міністрів України від 27 квітня 2006 р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати ( ч.2 ст. 138 ЦПК України).

Компенсація за відрив від звичайних занять має бути виплачена на користь позивача за дні, в які він зявлявся до суду саме в цій справі : 21.02.2017 року - 2 год.; 06.02.2018 року 1,5 год.; 15.03.2018 року 2 год.; 18.06.2018 року - 3 год; 08.11.2018 року 2,5 год..Загалом 11 годин. Згідно зі ст.8 Закону України «Про держбюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі складає 22,41 грн.

Таким чином, судові витрати позивача, повязані з явкою до суду, складають 246,51 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 56, 62, 152 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 85, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 130 КПК України, ст.ст. 23, 549, 599, 624, 625, 1167, 1173 ЦК України, Бюджетним кодексом України, Постановою Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України вДніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України, ЄДРПОУ 377646, місцезнаходження: м.Київ, вул.Бастіонна, 6, за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, заподіяну матеріальну шкоду у вигляді пені виходячи із суми боргу 3 104 гривень 77 копійок - у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, чинної у період несплати, за весь період несплати боргу, плюс три відсоткові пункти.

Стягнути з Державної казначейської служби України, ЄДРПОУ 377646, місцезнаходження: м.Київ, вул.Бастіонна, 6, за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, заподіяну матеріальну шкоду в сумі 560 гривень 94 копійки, у тому числі заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 460 гривень 17 копійок та 3% річних від простроченої суми у розмірі 99 гривень 77 копійок.

Стягнути з Державної казначейської служби України,ЄДРПОУ 377646, місцезнаходження: м.Київ, вул.Бастіонна, 6, за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, моральну шкоду в розмірі 1 000,00 (одну тисячу) гривень.

Стягнути з Державної казначейської служби України, ЄДРПОУ 377646, місцезнаходження: м.Київ, вул.Бастіонна, 6, за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять пов'язаний із явкою до суду 246 (двісті сорок шість) гривень 51 копійку.

В іншій частині позову, - відмовити.

Витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Л.Г. Якименко