КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сержанюка А.С., Березовенко Р.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 12 100 грн. 93 коп., яке перерахувати на рахунок ТОВ «Ілта» згідно наряду-замовлення № зн-П025827 від 26 січня 2015 року; стягнути на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 2 000 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 3 617 грн. 01 коп.. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 вересня 2014 року з вини водія автомобіля «Audi» ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Peugeot», власником якого є позивач. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 було застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Згідно наряду-замовлення № зн-П025827 від 26 січня 2015 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 29 736 грн. 36 коп. Крім того, позивачем було сплачено 2 000 грн. за покриття автомобіля карбованою плівкою. Однак, ТзДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило суму страхового відшкодування на підставі звіту № 9186/1 про вартість матеріального збитку від 30 квітня 2015 року, який складений оцінювачем з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою врахувати невідповідності звіту вимогам методики, однак звернення ОСОБА_1 залишені без відповіді.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 12100,93 грн., та зобов`язано перерахувати на рахунок ТОВ «Ілта» згідно наряду-замовлення № зн-П025827 від 26 січня 2015 року.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 2000,00 грн. та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 3617,01 грн..

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2019 року заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»про перегляд заочного рішення від 26.02.2016 року залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Товариствоз додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необгрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відшкодувало позивачу страхове відшкодування в повному розмірі в сумі 17635,43 грн.. за виключенням передбаченої полісом франшизи в розмірі 500,00 грн.. згідно звітів ТОВ «Експертум-АВЕ»№9186 від 28.10.2014 року та №9186/1 від 30.04.2015 року.

Позивач відзив на апеляційну скаргу суду не подавав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач виконуючи свої зобов`язання, передбачені договором страхування, в повному обсязі не відшкодував позивачу кошти, які були витрачені останнім на відновлення транспортного засобу.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції, не погоджується з доводами суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки в судовому засідання не встановлено порушення прав позивача відповідачем до якого пред'явлено позов.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, указані норми законодавства дають суду апеляційної інстанції можливість дійти висновків про те, що страхова компанія відшкодовує оцінену шкоду завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Встановлено, що 25 вересня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_1 ..

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТзДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу АІ- від 26 травня 2014 року.

Згідно звіту №9186/1 про вартість матеріального збитку від 30 квітня 2015 року розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження становить 18135,43 грн.. і є рівним вартості відновлювального ремонту у урахуванням фізичного зносу запчастин (а.с. 12-17).

Вартість ремонту пошкодженого автомобіля у ТОВ «Ілта», згідно наряду-замовлення №зн- НОМЕР_3 від 26 січня 2015 року становить 29736,36 грн.. (а.с. 18).

Згідно платіжного доручення №1048 від 23.03.2015 року відповідач відшкодував позивачу страхове відшкодування в розмірі 15260, 74 грн. та 02.09.2015 року здійснив доплату страхового відшкодування в розмірі 2374,69 грн.., отже загальна сума сплаченого страхового відшкодування складає 17635,43 грн..

За змістомстатті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну ціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

З урахуванням наведеного звіт про оцінку майна від 30 квітня 2015 року складений ТОВ «Експертум-АВЕ» відповідає Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну ціночну діяльність в Україні» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки містить вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Наряд-замовлення №зн-П025827 від 26 січня 2015 року на який позивач посилається, як на підставу своїх вимог і який суд поклав в основу свого рішення не може бути належним та допустимим доказом, щодо визначення розміру страхового відшкодування за полісом АІ/0589204, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 22, 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», крім того він свідчить лише про вартість ремонтних робіт, а не про їх виконання та оплату, фактично понесених витрат позивачем.

Крім того, зазначений наряд-замовлення не може бути належним доказом у справі, оскільки виконаний консультантом сервісу ТОВ «Ілта», який не є суб'єктом оціночної діяльності

Суд апеляційної інстанції погоджується с доводами апеляційної скарги про те, що відповідач відшкодував позивачу страхове відшкодування в повному розмірі, оскільки зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що наряд-замовлення позивачем не оплачений та не застосував до спірних правовідносин положення ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні даного спору, зобов`язуючи відповідача перерахувати кошти юридичній особі, не зазначив правові підстави такого перерахування.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «17» вересня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
Р.В. Березовенко