Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________________
Справа № 299/2925/19
У Х В А Л А

18.09.2019 м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Левко Т.Ю., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання дій незаконними та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Тячівського районного суду Закарпатсьбкої області із даним позовом у вересні 2019 року.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.09.2019 року підсудність цієї справи відповідно до ч.1 ст.26 ЦПК України визначена за Виноградівським районним судом Закарпатської області.

Перевіривши матеріали позовної заяви, вважаю, що у відкритті провадження по даній справі слід відмовити виходячи з наступного.

Предметом позову, зокрема, є законність процесуальних рішень і дій голови та суддів Тячівського районного суду Закарпатської області Гримута В.І., Чопика В.В. та Ніточки В.В. при здійсненні судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди в порядку цивільного судочинства розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним ( рішеннх «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.19752).

Конституцією України у статтях 126, 129 гарантовано, що судді при здійсненні правосуддя незалежні та керуються верховенством права, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину чи дисциплінарного проступку. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках касаційного оскарження рішення суду .

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Таким чином, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов`язаних із розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Одночасно з вимогою про визнання дій та рішень суддів незаконними позивачем пред`явлена вимога про стягнення на його користь матеріальної і моральної шкоди, спричиненої йому у зв`язку з протиправними діями суддів, пов`язаними зі здійсненням правосуддя. Однак юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства на спірні правовідносини не поширюється, оскільки судді як посадові особи, що здійснюють правосуддя, а також суд як орган, що здійснює правосуддя, не можуть бути відповідачами або іншими сторонами, які беруть участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 № 6-3139цс17 та постанові Верховного Суду від 10.01.2018 № 454/1642/16-ц.

Таким чином, зазначеними правовими положеннями визначено, що рішення суду і, відповідно до цього, дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушує принцип незалежності судів і принцип заборони втручання у вирішення справи незалежним судом.

Також із змісту позову вбачається, що предметом спору є законність дій керівника Хустської міжрайонної прокуратури Зовдуна С.П. та прокурорів Хустської місцевої прокуратури Баника С.Ю. і Джуги М.М. в рамках кримінального провадження, учасником якого є позивач ОСОБА_2 .

У даному випадку, дії прокурорів можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством.

В той же час, підстави відшкодування шкоди, передбачені ст.1176 ЦК України та ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в позові відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, зважаючи на те, що спір, за вирішенням якого позивач ОСОБА_2 звернувся до суду, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 186, 260, 272, 353 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання дій незаконними та відшкодування матеріальної і моральної шкоди - відмовити.

Надіслати позивачу копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із позовною заявою та всіма доданими до неї матеріалами.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Т. Ю. Левко