Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 524/3319/16-ц

провадження № 61-30252св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараш А. А., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - Шух Сергія Васильовича , на рішення апеляційного суду Полтавської області вскладі суддів: Обідіної О. І., Пікуля В. П., Прядкіної О. В., від 01 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ПАТ АБ «Украгазбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 13 грудня 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 25 200 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 12 грудня 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 12,5 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 447 від 13 грудня 2006 року.

Позичальник належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконувала, у зв`язку із чим станом на 22 грудня 2015 року заборгованість останньої становила 3 886,60 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 3 886,60 доларів США та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області в складі судді Рибалки Ю. В. від 03 серпня 2016 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Полтавської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 447 від 13 грудня 2006 року у сумі 3 886,60 доларів США, що складається з поточної заборгованості за процентами - 80,12 доларів США, простроченої заборгованості за процентами - 1 970,96 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1284,76 доларів США, пені за несвоєчасне погашення процентів - 550,76 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Полтавської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» у відшкодування сплаченого судового збору 1 477,23 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконувала умови укладеного між сторонами кредитного договору, у зв`язку із чим у липні 2014 року банк звернувся до суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості солідарно із позичальника та поручителя, за наслідками чого рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2014 року у справі № 524/6050/14-ц спірну кредитну заборгованість стягнуто солідарно із позичальника та поручителя. За наслідками розгляду даного спору установлено факт порушення позичальником умов кредитного договору щодо строку повернення кредиту та строків сплати процентів за його користування після ухвалення указаного судом рішення про стягнення кредитної заборгованості, що є підставою для стягнення з солідарних боржників на користь банку нарахованих на залишок простроченої заборгованості процентів та пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 серпня 2016 року залишено без задоволення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 серпня 2016 року в частині задоволених позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення з поручителя ОСОБА_2 кредитної заборгованості скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за кредитним договором № 447 від 13 грудня 2006 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції в частині вимог банку до поручителя не відповідають вимогам закону, обставини справи в указаній частині встановлені не повно, а доводи апеляційної скарги підтверджені належними та допустимими доказами і спростовують відповідні висновків суду першої інстанції. Звернувшись до суду із позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості в липні 2014 року банк змінив строки виконання кредитного договору, у зв`язку із чим відповідна вимога про стягнення з поручителя заборгованості внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань мала бути пред`явлена впродовж шести місяців. Порука ОСОБА_4 припинена відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, тому відсутні правові підстави для стягнення з нього в солідарному порядку кредитної заборгованості.

Висновків щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині вимог банку до позичальника мотивувальна частина рішення апеляційного суду не містить.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Шух С. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права в частині вирішення позовних вимог банку до поручителя, просить скасувати оскаржене судове рішення в указаній частині та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

В частині вирішення позовних вимог банку до позичальника ухвалені у справі судові рішення учасниками справи не оскаржуються, у зв`язку із чим в силу вимог статті 400 ЦПК України судові рішення в указаній частині Верховним Судом не переглядаються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, не повно дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог банку до поручителя. Умовами договору поруки та вимогами чинного законодавства встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, у зв`язку із чим спірна кредитна заборгованість у даній справі має бути стягнення солідарно із боржника та поручителя.

Доводи інших учасників справи

У січні 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судом апеляційної інстанції встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

29 травня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматичну систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл, серед інших, даної справи.

10 червня 2019 року дана цивільна справа надійшла на розгляд судді Штелик С. П.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 13 грудня 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 447, відповідно до умов якого позичальник отримала грошові кошти в сумі 25 200 доларів США строком до 12 грудня 2018 року, зі сплатою відсотків в розмірі 12,5% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком, позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 447 від 13 грудня 2006 року.

Згідно пункту 1.2 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань в повному об`ємі.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 її кредитних зобов`язань, банк у липні 2014 року звернувся до суду із позовом про дострокове стягнення солідарно із боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором від 13 грудня 2006 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2014 року у справі № 524/6050/14-ц позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 447 від 13 грудня 2006 року станом на 26 травня 2014 року на загальну суму 11 037,22 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року у справі № 524/6050/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2014 року скасовано.

Позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором № 447 від 13 грудня 2006 року заборгованість за кредитом у розмірі 10 481, 42 доларів США та 326,60 доларів США заборгованості за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 2 672,66 грн пені, з яких 927,46 грн стягнуто солідарно з ОСОБА_2

В решті позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 22 грудня 2015 року становить 3 886,60 доларів США та складається з: заборгованості за строковими процентами - 80,12 доларів США; заборгованості за процентами простроченої - 1 970,96 доларів США; пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1 284,76 доларів США; пені за несвоєчасне погашення процентів - 550,76 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішення в частині, яка переглядається.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

У даній справі банк у липні 2014 року використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись до суду із відповідним позовом у справі № 524/6050/14-ц, зокрема, про примусове солідарне стягнення заборгованості в судовому порядку із боржника та поручителя.

У даній справі, за наслідками звернення кредитора до суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості за спірним договором ухвалено відповідне судове рішення, яким позов банку було частково задоволено.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив відповідні позовні вимоги.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважала за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Із прийняттям такого висновку внесена правова визначеність щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині, яка переглядається, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що у даній справі відсутні підстави для стягнення спірної заборгованості на користь банку з поручителя, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні відповідних позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2

Зазначення апеляційним судом у даній справі в частині, яка переглядається, мотивів рішення про відмову у задоволенні вимог банку до поручителя, які відмінні від мотивів, викладених у даній постанові, не призвело до невірного вирішення справи по суті.

Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості рішення апеляційного суду спростовуються обставинами, установленими судами за наслідком розгляду справи № 524/6050/14-ц, змістом договору поруки та іншими матеріалами справи, а також обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із рішенням апеляційного суду в частині, яка переглядається, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи враховані судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення в частині, яка переглядається - без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - Шух Сергія Васильовича, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв