Номер провадження: 22-ц/813/1629/19
Номер справи місцевого суду: 509/906/18
Головуючий у першій інстанції Бочарові А.І.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі

Прокурор- Елісашвілі О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі: Великодолинської селищної ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 ,

-про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА

ПРОЦЕДУРА та АРГУМЕНТИ СТОРІН:

В березні 2018 року року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В позовні заяві зазначає, що за договором купівлі-продажу від 16 лютого 2004 року купила в ОСОБА_2 нежитлову будівлю, що розташована по АДРЕСА_2 та, згідно чинного на той час технічного паспорту Овідіопольського РБТІ станом на 07.04.1999 року, складалася з приміщень: 1 магазин-бар , 29,6 кв.м; 2 підсобне, 2,5 кв.м; 3 кухня 8,7 кв.м.

Договір був виконаний в простій письмовій формі. З підписанням договору ОСОБА_2 передала їй ключі від будівлі та технічний паспорт.

За договором сплатила ОСОБА_2 125 000 грн. з наміром подальшого належного оформлення прав власності на будівлю. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будівлю, у Великодолинської селищної ради, до комунальної власності якої належить земельна ділянка, на якій розміщена будівля, не має змоги надати земельну ділянку як власнику будівлі. Оскільки будівля перебуває на земельній ділянці територіальної громади смт. Великодолинське, то належить їй на праві власності. Позивачка зазначає, що добросовісно заволодівши будівлею з 16 лютого 2004 року, відкрито та безперервно володіє та продовжує володіти спірним майном до теперішнього часу. Здійснила значну реконструкцію будівлі, яка відповідає державним будівельним нормам, а відтак вважає, що набула прав власності за набувальною давністю.

Рішенням № 564-У11 від 13.04.2018 року Великодолинська селищна рада погодилась з позовними вимогами. Контроль за виконанням цього рішення поклала на постійну комісію з питань будівництва та житлово-комунального господарства за дорученням голови або за власною ініціативою ( а.с.82).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 111,1 кв. м, що складається в цілому з літ. «а»: номер приміщення I тераса загальною площею 48,2 кв. м; літ. «А»: приміщення №1 приміщення загальною площею 39,8 кв. м; літ. «а-1»: приміщення №2 підсобна загальною площею 12 кв. м, приміщення №3 підсобна загальною площею 11,0 кв.м. ( а.с.85-87).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 травня 2018 року виправлено описку у резолютивній частині рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.04.2018 року зазначивши замість неправильного:

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 право власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 111,1 кв.м, що складається в цілому з літ. «а»: номер приміщення I тераса загальною площею 48,2 кв.м; літ. «А»: приміщення №1 приміщення загальною площею 39,8 кв.м; літ. «а-1»: приміщення №2 підсобна загальною площею 12 кв.м, приміщення №3 підсобна загальною площею 11,0 кв. м. правильно:

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_2 право власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 111,1 кв.м, що складається в цілому з літ. «а»: номер приміщення I тераса загальною площею 48,2 кв.м; літ. «А»: приміщення №1 приміщення загальною площею 39,8 кв.м; літ. «а-1»: приміщення №2 підсобна загальною площею 12,1 кв. м, приміщення №3 підсобна загальною площею 11,0 кв.м.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, з прийняттям нового, про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном. Наявність у володільця договору купівлі-продажу виключає застосування інституту набувальної давності. Крім того зазначає, що земельна ділянка під будівництвом нерухомого майна перебуває у користуванні ОСОБА_2 на підставі рішення Великодолинської сільської ради № 128 від 14.10.1999 року для розміщення торгівельної точки на 10 років . Спірний об`єкт є самочинним будівництвом та не введений в експлуатацію. Одночасно звертає увагу. Що до справи не залучено інстанцію державного архітектурного контролю.

Посилаючись на те, що орган місцевого самоврядування не здійснює своїх повноважень, в силу си.23 ч.3 Закону України «Про прокуратуру» покладено обов`язок для захисту інтересів держави, як органа державної влади.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання ОСОБА_1 , Великодолинська селищна рада Овідіопольського райну Одеської області та ОСОБА_2 не з`явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги сповіщені належним чином.

В силу ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ по СПРАВІ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення заявника, перевіривши матеріали справи та обговоривши її доводи дійшла наступного.

Визнаючи за ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_2 право власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 111,1 кв.м, що складається в цілому з літ. «а»: номер приміщення I тераса загальною площею 48,2 кв.м; літ. «А»: приміщення №1 приміщення загальною площею 39,8 кв.м; літ. «а-1»: приміщення №2 підсобна загальною площею 12,1 кв. м, приміщення №3 підсобна загальною площею 11,0 кв.м. районний суд виходив з вимог ст. 344 ЦПК України посилаючись на те, що відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності,оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

З таким судженням районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Встановлено, що згідно письмового договору від 16 лютого 2004 року ОСОБА_1 купила в ОСОБА_2 за 125 тисяч гривен нежитлову будівлю площею 110 кв.м по АДРЕСА_2 .

Рішення Великодолинської селищної ради № 128 від 14.10.1999 року надано приватному підприємцю ОСОБА_2 земельну ділянку площею 110 кв. м по АДРЕСА_3 для розміщення торгівельної точки строком на 10 років.

Згідно листа голови Великодолинської селищної ради від 19.10.1999 року погоджено вибір земельної ділянки для розміщення торгівельної точки по вул. АДРЕСА_2 , а також погоджено відповідними органами дислокацію розміщення торгівельного закладу по вул.Мізікевича АДРЕСА_4 смт.Великодолинське від 20.09.1999 року.

Рішенням виконкому Великодолинської селищної ради № 79 від 18.04.2016 року вказаному нежитловому приміщенню присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Виконкомом Великодолинської селищної ради погоджено викопіювання з ситуаційної схеми смт.Великодолинське місця розташування земельної ділянки для розташування та обслуговування будівлі магазину.

Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 09 лютого 2018 року, будівля, що розташована за адресою АДРЕСА_1 складається з літ. «а», приміщення № I - тераса, загальною площею 48,2 кв. м; літ. «А», приміщення №1 - приміщення, загальною площею 39,8 кв. м; літ. «а-1», приміщення №2 - підсобне, загальною площею 12,1 кв. м, приміщення №3 підсобне, загальною площею 11,0 кв. м, а всього загальна площа приміщень 111,1 кв.м.

Згідно висновку №048/2018 судової будівельно-технічної експертизи від 26.03.2018 року нежитлова будівля, розташована за адресою АДРЕСА_1 , відповідає будівельним, санітарним та пожежним нормам та правилам, в т.ч. ДБН, придатна для подальшої експлуатації, не перешкоджає в користуванні суміжним власникам об`єктів нерухомості.

В обґрунтування допуску до суду апеляційної інстанції щодо порушення інтересів держави судова колегія зазначає, що визнання в судовому порядку права власності на самочинно реконструйований кіоск за відсутності законних підстав - за набувальною давністю, порушує встановлений державою порядок набуття права власності на майно та земельні інтереси держави, що в подальшому позбавить територіальну громаду Великодолинську сільську раду права власності на земельну ділянку, яка надана позивачці в тимчасове користування. Незважаючи на очевидне порушення інтересів територіальної громади Великодолинська сільська рада вимоги позивача визнала, просила справу слухати в її відсутності.

Розглядаючи питання щодо допуску прокурора до суду в контексті національного законодавства та практики Європейського Суду з прав людини, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський Суд застосовує такі ж вимоги верховенства права і норми Конвенції до тих справ, де прокурори діють поза сферою кримінального права.

При цьому основоположними є вимоги ст.6 Конвенції:

-право на справедливий судовий розгляд незалежним та безстороннім судом ;

-право на змагальність процесу;

-право на рівність сторін;

-право на доступ до суду з урахуванням правової визначеності, що є невід`ємним принципом положень ст.6 Конвенції, із якої випливає ряд важливих положень,що визначають роль прокурора при розгляді справ, які не відносяться до сфери кримінального права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях посилається на резолюцію Парламентської асамблеї Ради Європи щодо ролі прокуратури в демократичному суспільстві, заснованої на верховенстві права, відповідно до якої її функції не повинні давати приводу для конфлікту інтересів або бути перепоною для окремих осіб для звернення за захистом своїх прав, про що зазначено в пункті 38 у справі «Менчинська проти Росії» №42454/02, 15.01.2009 р.

Європейський суд підтверджує, що принцип рівності процесуальних можливостей сторін в судовому провадженні являється одним із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду за змістом положень п. 1 ст.6 Конвенції. Ця концепція потребує «справедливого балансу між сторонами в справі» при цьому, що кожній стороні повинна бути надана розумна можливість представити свою позицію по справі в умовах, які не ставлять сторону в суттєво невигідне положення у порівнянні з її процесуальним опонентом.

Суд, зокрема у справі «Бацаніна проти Росії» в пункті 27 зазначив, що сторони в цивільній справі, позивач та відповідач повинні мати рівні процесуальні права. Європейський суд не виключає, що підтримка прокуратурою одної із сторін може бути виправдана за певних обставин, наприклад, для захисту інтересів вразливих людей, які, ймовірно, не в змозі самі захистити свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого кола громадян або в тих випадках, коли може бути ідентифікована власність або інтереси держави потребують захисту( рішення у справі «Бацаніна проти Росії» № 8927/02 від 26 травня 2009 року).

Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За правилами частини 3 ( абзац перший ) ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави:

-у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також - у разі відсутності такого органу.

В даному випадку Великодолинська селищна рада не здійснюючи захист інтересів територіальної громади, ухилилась від участі в справі, погодившись в письмовій заяві, адресованій суду першої інстанції , про визнання позову в повному обсязі з підстав ст. 376 ЦК України та з підстав зазначених в заяві представника позивачки за набувальною давністю та просила його задовольнити.

Усвідомлена, пасивна поведінка Великодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, яка має відповідні повноваження для захисту інтересів територіальної громади, і, яка ухилилась від їх захисту, є підставою для допуску прокурора до суду апеляційної інстанції відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з метою захисту інтересів держави, який, у даному випадку, є виправданим та здійснений прокурором у межах дискреційних повноважень, наданих прокурору для оскарження судового рішення за правилами ст. 358 ч.2 ЦПК України.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у нього добросовісності такого володіння, оскільки договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна укладений з порушенням чинного на дату його укладення законодавства, а від так у позивача не виникло право власності на це майно та права на його реконструкцію.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанцій ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, а тому в силу ст.376 ч.1.п.4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

В силу ст.141 ЦПК України підлягає стягненню сплата заявником судового збору в розмірі 1875 грн., так як в документально підтверджена.

Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі: Великодолинської селищної ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

В позовній заяві ОСОБА_1 до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання права власності - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ; прож. АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 смт АДРЕСА_7 Овідіополь АДРЕСА_2 ) на користь Прокуратури Одеської області понесені судові витрати по оплаті судового збору -1875 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 17.09.2019 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра