Провадження №22-ц/812/1436/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/5325/15 за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича на ухвалу, яку постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Черенкової Наталії Петрівни у приміщенні цього суду 10 червня 2019 року, повний текст якої складений в той же день, за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про розшук боржника ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и л а:

У травні 2019 р. приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. звернувся до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_1

В поданні приватний виконавець Куліченко Д.О. зазначав, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 57919028 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 489/5325/15, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 07 лютого 2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 2738360 грн. 15 коп. Рішення набрало законної сили 30 травня 2017 р.

13 грудня 2018 р. приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Відповідно інформації з сайту Укрпошти рекомендована кореспонденція, а саме вказана постанова, не отримана боржником під час доставки. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Посилаючись на викладене, приватний виконавець просив оголосити розшук боржника ОСОБА_1

Приватний виконавець, боржник та стягувач в судове засідання не з`явилися.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2019 р. у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. про розшук боржника ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем відкрито виконавче провадження. За вказаною у виконавчому документі адресою, а саме: АДРЕСА_1 , направлялись виклики за зареєстрованим місцем проживання боржника, а також здійснено вихід за відомою адресою проживання боржника, що підтверджується відповідним актом, які позитивного результату не дали. Однак, приватним виконавцем не надано доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих приватним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Куліченко Д.О. вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального права, судом надано неналежну оцінку доказам та обставинам справи, просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про ненадання приватним виконавцем доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих приватним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника не ґрунтується на матеріалах виконавчого провадження, доданих до подання, з яких вбачається, що приватним виконавцем вчинено усіх передбачених заходів для встановлення місця знаходження боржника.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частин 1, 4 статті 130, частини 1 ст. 131, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

За приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. перебуває виконавчий лист, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 07 лютого 2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 2738360,15 грн. на виконання рішення суду по справі № 489/5325/15-ц.

Виконавче провадження № 57919028 за вказаним виконавчим документом відкрито приватним виконавцем постановою від 13 грудня 2018 р., зобов`язано боржника надати декларацію про доходи та майно.

Копію постанови направлена сторонам виконавчого провадження. Відповідно інформації з сайту Укрпошти рекомендована кореспонденція, а саме - вказана постанова, не отримана боржником під час доставки. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

Згідно відомостей, зазначених у виконавчому листі, місце проживання боржника ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Така ж інформація щодо місця реєстрації боржника надана у відповіді від 11 вересня 2019 р. № 19.03.03-11/6708/19 Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на запит Миколаївського апеляційного суду.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, боржнику на праві приватної власності належать 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

13 грудня 2018 р. на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця у строк до 26 грудня 2018 р. в період з 09.00 до 12.00 год. з`явитись до офісу приватного виконавця Куліченка Д.О. та надати документальне підтвердження виконання рішення суду або пояснення щодо причин невиконання рішення суду.

13 грудня 2018 р. приватним виконавцем Куліченко Д.О. винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника.

26 квітня 2019 р. на адресу боржника направлено вимогу надати доступ 15 травня 2019 р. до нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

15 травня 2019 р. приватним виконавцем здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого приватним виконавцем складений акт, відповідно до якого доступ до квартири не надано. За інформацією, отриманою від сусідів, боржник за вказаною адресою не проживає протягом тривалого часу.

Згідно відповіді № від 14 грудня 2018 р. Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб інформація стосовно ОСОБА_1 щодо сум доходів, нарахованих (сплачених) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

З відповіді № від 13 грудня 2018 р. та № від 13 грудня 2018 р. Пенсійного фонду України вбачається, що боржник не працює та пенсію не отримує.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього по майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відповідно до ст. 438 ЦПК України, розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця, суд виходив з недоведеності вичерпності вжитих приватним виконавцем заходів щодо встановлення місця знаходження боржника.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Так, з наданих до подання приватного виконавця матеріалів виконавчого провадження вбачається, що приватним виконавцем були вчинені усі визначені законом заходи для встановлення фактичного місця проживання боржника ОСОБА_1 - визначено місце знаходження нерухомого майна, власником якого є боржник, на його адресу направлені вимоги щодо виконання виконавчого листа, виконавцем здійснено вихід за місцем знаходження нерухомого майна й за зареєстрованою адресою проживання боржника. Але вказані заходи не дали можливість встановити дійсне, фактичне місце проживання боржника.

Між тим, суд, відмовляючи у задоволенні подання, не визначився, які саме заходи, крім запроваджених, мав вчинити приватний виконавець для встановлення фактичного місця проживання боржника.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що боржник відсутній за зареєстрованим місцем проживання, його фактичне місце перебування невідомо, а тому без оголошення розшуку боржника належне виконання рішення є неможливим, а тому подання приватного виконавця є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ухвала суду першої інстанції скасована, постановлено нове судове рішення, є підстави для розподілу судових витрат, а саме з боржника ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь приватного виконавця 384 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2019 року скасувати, постановити по справі нове судове рішення.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про розшук боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Оголосити у розшук боржника у виконавчому провадженні № 57919028 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича 384 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Здійснення розшуку боржника покласти на органи Міністерства внутрішніх справ.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 17 вересня 2019 року