КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року

м. Київ

справа № 757/79133/18-ц

провадження № 22-ц/824/4511/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участі секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН» ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у складі судді Батрин О.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною та спростування такої інформації, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання поширеної інформації недостовірною та спростування такої інформації, в якому просив:

- визнати інформацію, поширену відносно нього у назві та тексті статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідачами на інтернет-сайті Інформаційного агентства «УНН», а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_2». «Народний депутат від «Радикальної партії» ОСОБА_1 заборгував виплати по аліментах. Дані про це доступні в Єдиному реєстрі боржників аліментів Мін'юсту, передає УНН. Вказується, що аліменти депутат повинен платити за рішенням Шевченківського райсуду. Сума боргу - не вказана. Оскільки ОСОБА_1 потрапив до Реєстру боржників аліментів Мін'юсту, то не платить він їх, як мінімум, три місяці. У разі не погашення боргу, депутату може загрожувати заборона на виїзд за кордон <…>» - недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача;

- зобов'язати ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» у строк, не пізніше семи календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі, вилучити з веб-порталу www.unn.com.ua статтю, датовану ІНФОРМАЦІЯ_1 року і розміщену за посиланням під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

- зобов'язати ТОВ «Інтернет Інвест» у строк, не пізніше семи календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі, вилучити з веб-порталу www.unn.com.ua статтю, датовану ІНФОРМАЦІЯ_1 року і розміщену за посиланням під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

- зобов'язати ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» у строк, не пізніше семи календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі, спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті www.unn.com.ua резолютивної частини цього рішення суду, не допускаючи при цьому власних коментарів. Текст спростування повинен бути розміщений під назвою «Спростування інформації, викладеної в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» у тому ж самому розділі і таким самим шрифтом, що і спростовувана інформація, та не повинен містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» та/або будь-яких інших осіб. Доступ до спростування повинен бути вільний та не повинен вимагати внесення паролів та/або кодів;

- зобов'язати ТОВ «Інтернет Інвест» у строк, не пізніше семи календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі, спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті www.unn.com.ua резолютивної частини цього рішення суду, не допускаючи при цьому власних коментарів. Текст спростування повинен бути розміщений під назвою «Спростування інформації, викладеної в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» у тому ж самому розділі і таким самим шрифтом, що і спростовувана інформація, та не повинен містити зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» та/або будь-яких інших осіб. Доступ до спростування повинен бути вільний та не повинен вимагати внесення паролів та/або кодів.

В обґрунтування вимог зазначав, що відповідачі поширили недостовірну інформацію щодо особи позивача, оскільки вказана інформація не відповідає дійсності. Крім того, вказана інформація порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також загрожує здійсненню його депутатської діяльності, а тому підлягає спростуванню.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену у назві та тексті статті «ІНФОРМАЦІЯ_2». Зобов'язано ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» у строк, не пізніше семи календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі, спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті www.unn.com.ua резолютивної частини цього рішення суду. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 10 січня 2019 року директор ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки інформація, викладена в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», ґрунтується виключно на даних Міністрества юстиції України, які містяться в Єдиному реєстрі боржників аліментів. У відповідь на вказану статтю позивач на своїй сторінці у Facebookзаперечив проти викладеної інформації та уточнив, що його прізвище у реєстрі з'явилося у зв'язку з розглядом справи, за результатами якої він програв колишньому тестю ОСОБА_3, що стало причиною появи його прізвища в реєстрі. Апелянт зазначає, що оскільки в Єдиному реєстрі боржників аліментів відсутня інформація щодо стягувача, апелянтом було зроблено припущення, що є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, що борг стосується аліментів. Вважає, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

18 лютого 2019 року представник позивача ОСОБА_4 подала до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» у судовому засіданні апеляційну скаргу просив задовольнити з вищевказаних підстав, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

ТОВ «Інтернет Інвест»свого представника у судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_5, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» поширено інформаціюпро позивача, яка носить стверджувальний характер та є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності і, як наслідок, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, а також ставить під загрозу його політичне майбутнє.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог та оскаржує його лише в цій частині, тому в іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» на інтернет-сайті розмістило статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» за посиланням: АДРЕСА_1, у які вказується:

«ІНФОРМАЦІЯ_2».

«Народний депутат від «Радикальної партії» ОСОБА_1 заборгував виплати по аліментах. Дані про це доступні в Єдиному реєстрі боржників аліментів Мін'юсту, передає УНН.

Вказується, що аліменти депутат повинен платити за рішенням Шевченківського райсуду. Сума боргу - не вказана.

Оскільки ОСОБА_1 потрапив до Реєстру боржників аліментів Мін'юсту, то не платить він їх, як мінімум, три місяці. У разі не погашення боргу, депутату може загрожувати заборона на виїзд за кордон».

Поширення вказаної інформації відповідачем ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» стверджується даними експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет (а.с. 18-28) на веб-сайті, який належить ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» (а.с. 129).

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. (ст. 3, 28, 68).

Разом із цим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Отже, як убачається з матеріалів справи, оспорювана позивачем інформація, викладена у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», розміщена в мережі Інтернет на сайті www.unn.com.ua, а отже знаходиться у вільному доступі і поширена серед невизначеного кола осіб.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейський суд з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Таким чином, з самої назви статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також з її змісту: «Депутат ОСОБА_1 заборгував своїй малолітній дочці аліменти». «Народний депутат від «Радикальної партії» ОСОБА_1 заборгував виплати по аліментах. Дані про це доступні в Єдиному реєстрі боржників аліментів Мін'юсту, передає УНН. Вказується, що аліменти депутат повинен платити за рішенням Шевченківського райсуду. Сума боргу - не вказана. Оскільки ОСОБА_1 потрапив до Реєстру боржників аліментів Мін'юсту, то не платить він їх, як мінімум, три місяці. У разі не погашення боргу, депутату може загрожувати заборона на виїзд за кордон <...>» убачається, що зазначена у статті інформація носить стверджувальний характер та вказані в ній тези можна перевірити на відповідність її реаліям з огляду на те, що така стаття не містить жодних посилань чи обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди автора.

Виходячи з викладеного, колегія уважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що інформація, поширена ТОВ «Інформаційне агентство «УНН», містить фактичні дані, а не оціночні судження.

Отже, безпідставними є доводи відповідача ТОВ «Інформаційне агентство «УНН», що поширена інформація про позивача є припущенням, оціночним судженням, оскільки її автором не вживалися мовно-стилістичні засоби про ймовірність або припущення інформації з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається та встановлено місцевим судом, що позивач ОСОБА_1 є платником аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки, яка після розлучення проживає з його колишньою дружиною.

Виконавче провадження, за яким ОСОБА_1 повинен сплачувати аліменти, відкрито Відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції за №50245236 (а.с. 38-40).

В оспорюваній позивачем публікації ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» розміщений скріншот зі сторінки Єдиного реєстру боржників аліментів, де зазначено, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому проваджені за іншим номером, а саме № 55630198 за категорією «стягнення коштів».

З аналізу цього скріншоту, яким ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» підтверджує інформацію про наявність у позивача заборгованості по аліментах, убачається, що зазначене виконавче провадження стосується не стягнення аліментів, а стягнення коштів за іншим виконавчим провадженням.

Окрім цього, на сайті Єдиного реєстру боржників, на який є посилання в самій статті, є дві категорії розподілення боржників: «Пошук боржників» та «Заборгованість по аліментах».

У категорії «Заборгованість по аліментах» прізвище позивача відсутнє. А інформація, поширена ТОВ «Інтернет Інвест», міститься в загальній категорії та стосується не стягнення аліментів, а стягнення коштів.

При цьому, відповідач не був позбавлений можливості перед поширенням інформації про позивача, як про неплатника аліментів, пересвідчитись у достовірності поширеної інформації, ввівши номер виконавчого провадження на Інтернет-сайт Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України, який є у вільному загальному доступі за посиланням https://asvpweb.miniust.gov.ua, проте, відповідачем дій, направлених на перевірку таких відомостей, вчинено не було.

Отже, за посиланням виконавчого провадження за номером №55630198 стягувачем є ОСОБА_3, а тому зазначене провадження жодним чином не стосується та не могло стосуватись заборгованості по аліментах позивача, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Окрім того, про відсутність заборгованості щодо сплати аліментів також свідчить Інформація про виконавче провадження № 50245236 з Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції, яка доступна сторонам виконавчого провадження (а.с. 38-40), що також підтверджується довідкою Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві №487/1 від 26 лютого 2018 року, платіжними дорученнями (а.с. 41-44) та довідкою з Верховної Ради України про відрахування аліментів (а.с. 45), наданими стороною позивача у підтвердження недостовірності поширеної відповідачем інформації.

Ураховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачем поширено інформацію в мережі Інтернет, яка не відповідає дійсності та в якій містяться неправдиво викладені відомості про наявність у позивача заборгованості по аліментах, з чим погоджується колегія апеляційного суду.

Зі змісту пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» випливає, що при вирішенні спорів, пов'язаних з поширенням інформації стосовно приватного життя публічних осіб, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) про право на недоторканість приватного життя.

У вказаній Резолюції зазначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (абзац п'ятий пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення (стаття 29 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Як відомо та не заперечувалося сторонами, позивач ОСОБА_1 є народним депутатом України VIII скликання. Разом з тим, оспорюваною інформацією не зачіпається питання виконання ним своїх посадових обов'язків, а оприлюднено недостовірну інформацію, яка стосується його приватного життя.

При цьому, позивач, будучи народним депутатом, голосував за Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким була посилена відповідальність за несплату аліментів (а.с. 46).

Виходячи з викладеного, колегія погоджується та уважає правильним висновок суду першої інстанції, що поширена інформація носить негативний характер, оскільки позивач є народним депутатом, поширення такої інформації ставить під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральні якості та принципи, що, як наслідок, порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації, а також ставить під загрозу його політичне майбутнє, як про народного обранця.

Отже, місцевим судом правильно зазначено, що розповсюдження такої недостовірної інформації принижує позивача, як чоловіка і батька, оскільки створює враження, що він, декларуючи досить великі статки, не виконує своїх батьківських обов'язків та не тільки матеріально не утримує свою дитину, а, навіть, не сплачує аліменти.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право».

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Окрім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску.

Таким чином, ураховуючи те, що висвітлена у статті ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» інформація про позивача за своїм змістом є недостовірною, носить негативний характер, поширена в мережі Інтернет, а тому є такою, що доступна невизначеному колу осіб, стосується безпосередньо ОСОБА_1, зокрема, і як публічної особи, а також є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів спірних висловлювань, які поширені не у формі оціночних суджень, а у формі фактичних тверджень, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про визнання вищевказаної інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1, та зобов'язання ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» спростувати зазначену недостовірну інформацію.

Доводи апеляційної скарги про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 17 год. 49 хв. ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» на своєму веб-ресурсі розмістило статтю з уточненням раніше поширеної інформації в статті «Депутат ОСОБА_1 заборгував своїй малолітній доньці аліменти - Мін'юст» щодо боргів позивача під назвою «На підтвердження сплати аліментів дочці ОСОБА_1 навів рішення програного суду» та 13 лютого 2018р. о 17.00 год. - статтю під назвою «Аліменти дочці соратник Ляшко сплатив лише після того, як його змусив суд», не заслуговують на увагу суду, оскільки були предметом розгляду суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням наведеного висновки судового рішення є достатньо аргументованими.

Отже,звертаючись до суду з апеляційною скаргою та в процесі апеляційного провадження, відповідач реалізував свої процесуальні права щодо наведення обґрунтованих доводів та заперечень у справі, проте не спростував належними та допустимими доказами висновків суду першої інстанції.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими судом обставинами справи і положеннями законодавства.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН» ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Повне судове рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай