Справа № 577/38/19
Провадження № 2/577/364/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

з участю секретаря Мирошниченко Ю.В.

адвоката Садовського Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Конотоп за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обгрунтування вимог вказала, що ОСОБА_2 , який є біологічним батьком дитини, протягом дванадцяти років не спілкується з дитиною, не займається вихованням, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов"язків. Починаючи з 2009 року дитину виховує її другий чоловік ОСОБА_4 , якого ОСОБА_3 називає татом і бажає це питання закріпити юридично шляхом усиновлення. Саме прохання дитини і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує задоволенню вимог. Правову позицію обгрунтовує тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 та поділу майна між ними склались вкрай неприязні відносини внаслідок чого йому фактично перешкоджали спілкуватися із сином коли останній був ще маленький і мешкав в м. Конотопі. Потім позивач, уклавши повторний шлюб, разом з дитиною переїхали на постійне місце проживання до м.Яготин Київської області, що ще більше ускладнило спілкування. Намагаючись хоч якось знайти можливість поговорити з сином, він постійно телефонував колишній дружині і просив надати номер телефону дитини, проте ОСОБА_1 відмовляла, стверджуючи, що у ОСОБА_3 є новий тато, а його син батьком не визнає. Незважаючи на це, він кожного місяця продовжував надсилати дитині грошову матеріальну допомогу навіть після того, як ОСОБА_1 офіційно відмовилась від аліментів. На його переконання небажання сина спілкуватися з ним обумовлено негативним впливом матері. Щодо заяви про відмову від сина, подану до Конотопської міської ради під час виклику на комісію з питань захисту прав дитини, то заява була написана під впливом психологічного стресу, усні звернення з проханням повернути цю заяву залишились без задоволення. Переконаний, що з часом дитина зрозуміє його і змінить своє ставлення.

Третя особа: Яготинська райдержадміністрація подала клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, вимоги підтримують.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, пояснення неповнолітнього ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 , дослідивши представлені докази, приходить до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із такого.

Судом встановлено, що матір"ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_2 (а.с.6). Шлюб між сторонами був розірваний у 2007 році, а місце проживання дитини визначено з матір"ю (а.с.7, 8). У 2009 року ОСОБА_1 почала проживати у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , з яким у 2011 році уклала шлюб (а.с.9). Ще у 2010 році ОСОБА_1 разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до м. Яготина Київської області, де мешкає по теперішній час.

Наведені обставини визнані сторонами, а тому не підлягають доказуванню.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилається на навмисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків по вихованню дитини. Проте, суд вважає ці вимоги не доведеними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У частині 3 ст. 51 Конституції України закріплено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В абзаці 3 ч.2 ст. 3 СК України зазначено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до частин 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За представленим висновком Яготинська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що усунувся від виховання дитини та знехтував своїми батьківськими обов"язками. Підставою для такого висновку, як вбачається із тексту рішення, стала співбесіда з дитиною, яка пояснила, що не бачила батька 13 років, з родичами останнього не спілкується, зі святом сина батько не вітає, не телефонує, не цікавиться здоров"єм та розвитком. Проте, наведений висновок не містить обгрунтувань того, яким чином таке втручання в сімейне життя неповнолітньої дитини, буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, чи позитивно вплине на дитину фактичне розлучення з біологічним батьком та відсутність з його боку піклування в майбутньому.

За таких обставин не можна погодитись з вказаним висновком, оскільки він є недостатньо обгрунтованим.

Згідно з правозастосовними орієнтирами, викладеними у пунктах 15,16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Проте, доказів того, що відповідач навмисно ухиляється від виконання батьківських обов"язків позивачем не представлено. Більш того, це спростовується намаганням відповідача налагодити відносини з сином з приводу чого неодноразово телефонував колишній дружині ОСОБА_1 з метою дізнатися номер телефону дитини. Не зважаючи на відмову позивача від аліментів продовжував матеріально підтримувати сина, надсилаючи кожного місяця певну суму коштів. Також суд враховує, що дитина разом з матір"ю проживає у віддаленому від місця мешкання відповідача населеному пункті (більше 200 км), що безумовно ускладнює спілкування батька з дитиною. Крім того, висловлюючи власну точку зору неповнолітній ОСОБА_3 вказав, що його виховував вітчим ОСОБА_4 , якого вважає татом, а з відповідачем не бажає спілкуватися взагалі, що також перешкоджає нормалізації відносин. Додав, що саме він був ініціатором звернення матері до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав, оскільки бажає щоб його татом був записаний ОСОБА_4 (другий чоловік матері).

На переконання суду основною перешкодою для спілкування дитини з батьком є неприязні відносини між сторонами, що безумовно впливає на ставлення сина, який проживає фактично в іншій родині, до батька.

Отже, підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не встановлено. Більш того, аналіз наведеного надає підстави для висновку, що намагання позбавити відповідача батьківських прав викликане подальшим наміром усиновлення дитини теперішнім чоловіком позивача, а не ухиленням відповідача від батьківських обов"язків.

З огляду на викладене не заслуговує на увагу суду доводи позивача про небажання відповідача спілкуватися з дитиною та власноруч написану заяву про відмову від сина, оскільки це спростовується наведеним вище.

Керуючись: ст.ст. 164 ч.1 п.2 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 263-264 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Кравченко В. О.