У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2019 р. суддя Дніпровського районного суду Чех Н.А., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід головуючому судді Катющенко В.П. у цивільній справі № 755/17313/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Чернишова Вікторія Валеріївна про визнання недійсним договору дарування квартири, застосування двосторонньої реституції,

у с т а н о в и л а:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідача про відвід головуючому судді Катющенко В.П. у цивільній справі № 755/17313/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Чернишова Вікторія Валеріївна про визнання недійсним договору дарування квартири, застосування двосторонньої реституції.

Заява обґрунтована тим, що Дніпровський районний суд м. Києва не є «судом, встановленим законом» в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод людини», оскільки всупереч вимогам Указу Президента України «Про внесення змін до Мережі та кількості складу суддів місцевих судів» від 18 жовтня 2001 року № 990/2001 Дніпровський районний суд м. Києва не був утворений у законний спосіб. Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про внесення змін до Мережі та кількості складу суддів місцевих судів» від 18 жовтня 2001 року № 990/2001 прийнято рішення про ліквідацію місцевих судів м. Києва, в т.ч. Дніпровського районного суду м. Києва. Згідно з п. 2 цього Указу прийнято рішення про утворення місцевих судів м. Києва, в т.ч. про утворення Дніпровського районного суду м. Києва. Після прийняття Президентом України рішення про утворення Дніпровського райсуду у жовтні 2001 року цей суд повинен був набути статусу юридичної особи згідно з порядком, що існував на той час. Положення про єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118 передбачало обов`язкове включення юридичної особи до ЄДРПОУ з присвоєнням відповідного ідентифікаційного коду юридичної особи. Для включення до ЄДРПОУ суб`єкт у десятиденний термін після його державної реєстрації або прийняття рішення про створення, повинен був подати до відповідного органу держаної статистики облікову картку встановленого зразка, а також нормативні та установчі документи (рішення (постанова, розпорядження, наказ) про створення суб`єкта та положення (статут) про нього). Згідно з даними ЄДРПОУ Дніпровський районний суд м. Києва нібито зареєстрований 01 листопада 2001 року і має ідентифікаційний код юридичної особи - 02896696. Однак, після 01 листопада 2001 року Дніпровський районний суд м. Києва не був взятий на облік органами державної статистики, як того вимагало чинне на той час законодавство стосовно новоутвореної юридичної особи, а взятий на облік органами державної статистики не у 2001 році, 05 січня 1995 року. Тому, ідентифікаційний код (код ЄДРПОУ) Дніпровському райсуду був присвоєний не після прийняття рішення про його утворення або «реєстрації» у 2001 році, а набагато раніше - у 1995 році, що свідчить про те, що цей суд не є «новоутвореною» юридичною особою в розумінні п. 2 Указу Президента України від 18 жовтня 2001 року № 990/2001. Крім того, частиною 1 ст. 128 Конституції України (в редакції на час призначення та обрання суддею) передбачено, що перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України. Відповідно до Указу Президента України від 19 вересня 2008 року № 843/2008 Катющенко В.П. призначено суддею Дніпровського районного суду м. Києва строком на п`ять років. Таким чином, п`ятирічний строк повноважень судді Катющенко В.П. закінчився (повинен закінчитись) 19 вересня 2013 року. Однак, відповідно до постанови Верховної Ради України від 05 вересня 2013 року № 450-VІІ Катющенко В.П. було обрано безстроково на посаду судді у незаконний спосіб, оскільки ухвалення рішення про обрання відбулось до закінчення п`ятирічного строку повноважень, визначеного Указом Президента від 19 вересня 2008 року № 843/2008. Вказане вище обрання на посаду судді безстроково також суперечить рішенню Конституційного суду України від 16 жовтня 2001 року № 14-рп/2001 у справі № 1-8/2001, у якому чітко розрізняється поняття «призначення» та «обрання» є різний строк повноважень суддів судів загальної юрисдикції, які обійняли посади суддів за наслідками різних процедур. Зокрема, на посаду судді вперше громадянин України призначається Президентом України строком на п`ять років, а парламент обирає суддю безстроково. Тобто на «обрання безстроково» може претендувати особа з належною фаховою підготовкою, відповідним досвідом і стажем, оскільки строковий п`ятирічний термін перебування на посаді професійного судді завершився (абз. 7 п. 4 мотивувальної частини рішення). зазначена правова позиція підтверджується Конституційним Судом в іншому рішенні - від 5 квітня 2011 року № 3-рп/20011 у справі №1-10/2011, у якому суд зазначив, що системний аналіз положень пункту 14 частини 1 статті 92, частини 4 статті 126, частини 2, 3, 4, 5 статті 127, статті 128 Конституції України (254к/96-ВР) та оспорюваних положень Закону (2453-17) дає підстави для таких висновків: призначення на посаду судді здійснюється тільки вперше; обиратися на посаду судді можуть тільки судді, в яких закінчився п`ятирічний термін на який вони були призначені; до складу апеляційних, вищих спеціалізованих судів та Верхового Суду України можуть обиратися тільки професійні судді; зайняття суддівських посад в апеляційних, вищих спеціалізованих судах і Верховному Суді України шляхом обрання включає можливість призначення суддів у ці суди, а відтак призначення на посади суддів може здійснюватися лише до місцевих судів (абз. 3 п. 3.5 мотивувальної частини рішення. «Обрання» судді Катющенко В.П. на посаду судді Дніпровського районного суду м. Києва здійснено у незаконний спосіб, перебування на цій посаді є протиправним, відтак вона не має права здійснювати правосуддя - ухвалювати рішення іменем України. У зв`язку з чим відсутні підстави довіряти цьому складу суду. Суддя Катющенко В.П. яка обрана незаконно, не заслуговує на довіру під час розгляду цієї справи, вона не може забезпечити достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву щодо своєї безсторонності. Крім того, суддя отримує винагороду (заробітну плату), набуває стаж, має пільги та інші соціальні гарантії. За таких обставин, а також з мотивів «корпоративної солідарності суддів» суддя не може визнати будь-які порушення закону при створенні та функціонуванні суду, в якому вона працює, у зв`язку з чим вона не може бути об`єктивним та неупередженим при розгляді цієї справи. Сам факт подання заяви про відвід з підстав, наведених вище, унеможливлює подальший розгляд цієї справи суддею Катющенко В.П., оскільки остання може з мотивів помсти або інших мотивів неприязного характеру допустити упереджену, необ`єктивну та протиправну поведінку (дії або бездіяльність) у цій справі і ухвалити незаконне, необґрунтоване та несправедливе судове рішення. Більше того, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ лише з підстав заявленого відводу заявила про свій самовідвід, зазначивши, що самовідвід заявлено «з метою зміцнення та підтримки довіри суспільства до судової влади, а також уникнення ситуації, яка могла викликати сумніви в об`єктивності цих суддів або створити видимість наявності у них упередженого ставлення до розгляду цієї справи» (ухвала від 31 березня 2015 року у справі № 5-235км15).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року передано вирішення питання про відвід головуючого судді по справі іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2019 року заява про відвід головуючому по справі передана 17.09.2019 року на розгляд судді Чех Н.А.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове за сідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог ч. 8 ст. 40 ЦПК України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Відповідно до ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. З підстав, зазначених у статтях 37, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

10.09.2019 року суддя Катющенко В.П. при вирішенні питання про відвід постановила ухвалу, якою визнала заяву про відвід головуючого у справі необґрунтованою, та передала заяву для вирішення в порядку ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

З тексту заяви про відвід вбачається, що сторона відповідача вважає, що Дніпровський районний суд м. Києва, де розглядається дана цивільна справа з листопада 2017 року, не є «новоутвореною юридичною особою в розумінні Указу Президента від 18.10.2001 року, та головуючий суддя у справі, є незаконно обраним на посаду судді. Кім того, через подання заяви про відвід судді, остання може з мотивів помсти або інших мотивів неприязного характеру допустити необ`єктивну та протиправну поведінку та ухвалити незаконне, необґрунтоване та несправедливе рішення.

Питання щодо законності створення, реєстрації юридичних осіб, в даному випадку - Дніпровського районного суду м. Києва, обрання, призначення суддів, в даному випадку - судді Катющенко В.П., не входить до компетенції судді при вирішенні питання про відвід іншого судді.

Не може бути прийнято до уваги і посилання сторони заявника як на підставу відводу судді і те, що суддя з мотивів помсти через заявлення їй відводу, може допустити необ`єктивну та протиправну поведінку та ухвалити незаконне, необґрунтоване та несправедливе рішення.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

У даному випадку, жодного доказу на підтвердження своїх доводів щодо упередженості судді, сторона заявника не надала, і ці доводи ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про відвід судді Катющенко В.П. слід відмовити.

Відповідно до частини 11 статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 36, 38, 39, 40, 182, 260, 261 ЦПК України, суд -

у х в а л и л а:

Відмовити представнику відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні заяви про відвід судді Катющенко В.П. у цивільній справі № 755/17313/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Чернишова Вікторія Валеріївна про визнання недійсним договору дарування квартири, застосування двосторонньої реституції.

Розгляд справи № 755/17313/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Чернишова Вікторія Валеріївна про визнання недійсним договору дарування квартири, застосування двосторонньої реституції, проводити в тому ж складі суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: