Дата документу 11.09.2019 Справа № 334/3320/15-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/3320/15Головуючий у 1-й інстанції Козлова Н.Ю.
Пр. № 22-ц/807/2656/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заінтересована особа: Державна іпотечна установа

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою (а.с. 1-4), в якій просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зубрицького А.В. щодо передачі на реалізацію земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :04:008:0147, та житлового будинку літ.А-2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 220,3 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зубрицького А.В. зняти з реалізації земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :04:008:0147, та житловий будинок літ.А-2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 220,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лоту 312577.

В обґрунтування своєї скарги боржник зазначав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавчий лист від 17.12.2015 №334/3320/15-ц, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з нього - ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором №2-1803-078К від 25.07.2008 р. станом на 10.02.2015 р.: 66908,15 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 1257,31 доларів США - строкова заборгованість по процентам, 25579,81 - прострочена заборгованість по процентам, а всього 93745,27 доларів США, та пеню за період з 10.02.2014 р. по 10.02.2015 р. у сумі 981764,79 грн., і судових витрат по оплату судового збору у сумі 3664,00 грн. Виконавче провадження за цим виконавчим документом відкрито постановою від 20.01.2016 №49871102. Зазначене виконавче провадження входить до складу зведеного виконавчого провадження №52166634. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 по справі №334/3320/15-ц стягувача у вищевказаному виконавчому провадженні замінено на Державну іпотечну установу. Постановою державного виконавця від 19.04.2018 ЗВП№52166634 було описано та арештовано земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :04:008:0147, та житловий будинок літ.А-2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 220,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , і належить боржнику на праві власності. 01.11.2018 року на сайті системи електронних торгів з продажу арештованого майна за посиланням https://setam.net.ua/auction/314317 було опубліковано оголошення про те, що земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :04:008:0147, та житловий будинок літ.А-2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 220,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , виставлено на продаж. Датою проведення електронних торгів визначено 03.12.2018 року. Боржник вважав, що дії державного виконавця щодо передачі на реалізацію вищевказаного майна є протиправними з огляду на те, що на вказане майно розповсюджуються дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і воно не може бути відчужене без згоди боржника.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_2 Н.Ю. (а.с. 19).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 20) провадження у цій справі відкрито.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року (а.с. 154-155) вищезазначену скаргу ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зубрицького А.В. щодо передачі на реалізацію земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :04:008:0147, та житлового будинку літ.А-2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 220,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зубрицького Антона Валентиновича зняти з реалізації земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :04:008:0147, та житловий будинок літ.А-2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 220,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лоту 312577.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, Державна іпотечна установа, як стягував та заінтересована особа у цій справі, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 161-206) просила ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 209).

В автоматизованому порядку суддею Поляковим О.З. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 212-213).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 210) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито.

Ухвалою апеляційного суду (а.с.214) дану справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді-доповідача у період з 30.07.2019 року по 30.08.2019 року включно (а.с. 226).

В автоматизованому порядку суддями Подліяновою Г.С. та Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. та Полякова О.З. у зв`язку із тривалими хворобою та відпусткою останніх (а.с. 237-238).

Боржник через свого представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу стягувача у цій справі (а.с.239-244).

Державний виконавець не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 11 вересня 2019 року повідомлені апеляційним судом з дотриманням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи всі учасники цієї справи всу учасники цієї справи, окрім представника боржника ОСОБА_1 адвоката Пшець О.В., не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

Державна іпотечна установа у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі (а.с. 169) просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі її представника.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились за присутністю представника боржника ОСОБА_1 адвоката Пшець О.В.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_1 адвоката Пшець О.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга стягувача Державної іпотечної установи підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи скаргу боржника у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 447-451 ЦПК України, ст. 1. 4, 18, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 451 ЦК України, 149-153, 157 ЦПК України та виходив із обґрунтованості останньої.

Оскільки, згідно із ч. 1, 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В ході судового розгляду було встановлено та підтверджено належними доказами, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавчий лист від 17.12.2015 №334/3320/15-ц, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором №2-1803-078К від 25.07.2008 р. станом на 10.02.2015 р.: 66908,15 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 1257,31 доларів США - строкова заборгованість по процентам, 25579,81 - прострочена заборгованість по процентам, а всього 93745,27 доларів США, та пеню за період з 10.02.2014 р. по 10.02.2015 р. у сумі 981764,79 грн., і судових витрат по оплату судового збору у сумі 3664,00 грн. Виконавче провадження за цим виконавчим документом відкрито постановою від 20.01.2016 №49871102. Зазначене виконавче провадження входить до складу зведеного виконавчого провадження №52166634.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 по справі №334/3320/15-ц стягувана у вищевказаному виконавчому провадженні замінено на Державну іпотечну установу.

Постановою державного виконавця від 19.04.2018 ЗВП№52166634 було описано та арештовано земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :04:008:0147, та житловий будинок літ.А-2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 220,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , і належить боржнику на праві власності.

01.11.2018 на сайті системи електронних торгів з продажу арештованого майна за посиланням https://setam.net.ua/auction/314317 було опубліковано оголошення про те, що земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :04:008:0147, та житловий будинок літ.А-2 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 220,3 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , виставлено на продаж. Датою проведення електронних торгів визначено 03.12.2018 року.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а саме ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється, поміж іншого, на засадах верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності: забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

Ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Підпунктом 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Передане державним виконавцем майно використовується ОСОБА_1 як постійне місце проживання, є предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті, а його площа не перевищує 250 кв. м. Місце постійного проживання ОСОБА_1 підтверджується довідкою від 05.11.2018 N°№04-26/4-l 7322. Іншого майна житлового нерухомого майна у власності боржника не має, що підтверджується інформаційною довідкою №144077278 від 05.11.2018. Згоду на відчуження цього майна ОСОБА_1 не надавав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що передаючи вищевказане майно на реалізацію державний виконавець не врахував наявність заборони щодо його примусового відчуження та порушив як вимоги підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на Стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так і права боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд проаналізувавши усі фактичні данні викладені у скарзі, вважає дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області є неправомірними, а тому вимоги заявника підлягають задоволенню.

Будь яких доказів, що спростовували би висновки суду не надані.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Ухвала суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

У порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Помилковими є висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що передане державним виконавцем майно використовується ОСОБА_1 як постійне місце проживання, є предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті, а його площа не перевищує 250 кв. м; місце постійного проживання боржника підтверджується довідкою від 05.11.2018 №04-26/4-1 7322; іншого майна житлового нерухомого майна у власності боржника не має, що підтверджується інформаційною довідкою №144077278 від 05.11.2018; згоду на відчуження цього майна ОСОБА_1 не надавав.»

Оскільки, суд першої інстанції у цій справі не звернув належної уваги на таке.

- площа майна

25.07.2018 року ОСОБА_1 з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений іпотечний договір № 2-1803-0781, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М.

Згідно із п. 1 вказаного іпотечного договору ОСОБА_1 , як іпотекодавець, передаєі іпотекодержателю наступне нерухоме майно: будинок житловий АДРЕСА_1 , що знаходиться АДРЕСА_2 , житловою площею 102,8 кв. м, житлова прибудова - літера «А», цегла, житловою площею 50,2 кв. м, генераторна - літера «Д», навіс - літера «Е», навіс - літера «Ж», навіс - літера «И», навіс - літера «К», паркан - № 2, ворота та хвіртки № 3, стінки підпірні - № 6, замощення -1, паркан - № 7, хвіртки - № 8, яма злива - № 9, фонтан - № 10, загальна площа 281,5 кв. м, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого Нарохою О.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, 08.11.2004 року за реєстровим № 3023, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19559377, реєстраційний № 7931714, номер запису 41979 в книзі 304, виданим ОП «ЗМБТІ» 16.07.2008 року.

Умовами зазначеного іпотечного договору було встановлено ряд обмежень щодо розпорядження зазначеним житловим будинком, а згідно п. 1 вказаного договору було зазначено, що здійснення реконструкції будинку можливо лише за письмової згоди іпотекодержателя.

23.10.2014 року державним реєстратором Запорізького міського управління юстиції Бачуриним О.Ю. було проведено реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 08.11.2004 року, зареєстрованого за № 3023, але площа будинку зазначена в розмірі 220,3 кв. м.

Таким чином, зменшення площі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено без письмової згоди іпотекодержателя, чим порушено умови вищезазначеного договору іпотеки від 25 липня 2008 року № 2-1803-0781.

- постійне використання майна

Доводи боржника ОСОБА_1 про те, що іпотечне майно за адресою: АДРЕСА_1 використовується ним постійно, які суд першої інстанції прийняв до уваги, ґрунтуються на припущеннях.

Оскільки, факт невикористання боржником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як постійного місця проживання підтверджувався ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2018 року по справі № 334/3320/15-ц, яка не скасована та була чинною на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, якою було відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належного боржнику на праві власності.

У вказаній ухвалі судом зазначено. Що відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Оскільки, боржник ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , то державним виконавцем вже було здійснено вихід за даною адресою та встановлено, що майно боржника, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє. Боржник ОСОБА_1 не перешкоджав доступу державного виконавця до свого житла.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. статті 33 та ч. ч. 1,2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Така обставина, як реконструкція майна, не є юридичною підставою припинення договору іпотеки, оскільки це не є знищенням майна в розумінні втрати його фізичного існування, а самим договором такі обставини визначені лише підставою для дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки та не позбавляють права звернення стягнення за заставлене майно, що і зробив державний виконавець, виставив іпотечне майно на реалізацію через електроні торги. З такою позицією погоджується Верховний Суд (постанова від 06 березня 2019 року у справі № 522/8956/13-ц).

Здійснюючи заходи щодо передачі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на реалізацію державним виконавцем було встановлено факт невикористання зазначеного житлового будинку боржником, як постійного місця проживання впродовж всіх вжитих виконавчих дій, навіть до моменту реєстрації зазначеного майна в системі електронних торгів арештованим майном.

Крім того, встановлено, що 12.09.2016 року до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від ОСОБА_1 надійшло повідомлення згідно якого було зазначено про те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з 01.03.2016 року переданий в строкове користування за договором позички ОСОБА_3 та зазначено, що ОСОБА_1 на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_3 та надано копію паспорту із відміткою про відповідну реєстрацію місця проживання з 23.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_3 .

29.09.2017 року державним виконавцем за участю представника стягувача за виконавчим провадженням № 50216032 - ТОВ «Фінансова компанія Інновація» було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 . Під час здійснення виходу було встановлено, що боржник - ОСОБА_1 орендує частину будинку за зазначеною адресою у ОСОБА_4 . Під час огляду зазначеної частини будинку майна боржника на яке можливо звернути стягнення виявлено не було. Про зазначені підстави державним виконавцем було складено акт, у тому числі підписаний боржником - ОСОБА_1 (дані знаходяться в матеріалах ВП).

29.09.2017 року державним виконавцем за участю представника стягувача за виконавчим провадженням № 50216032 - ТОВ «Фінансова компанія Інновація» було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 . Під час здійснення виконавчих дій за зазначеною адресою особами, що перебували в будинку по АДРЕСА_1 , а саме - ОСОБА_3 було відмовлено в доступі державного виконавця до будинку. Як підставу відмови у доступі державного виконавця до належного боржнику житлового будинку було повідомлено те, що даний будинок на теперішній час орендується ОСОБА_3 згідно договору від 01.03.2016 року, а ОСОБА_1 на теперішній час в ньому не проживає. Про зазначені підстави державним виконавцем було складено акт.

Державним виконавцем здійснювались заходи щодо перевірки місця реєстрації боржника за даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Згідно із листом Департаменту реєстраційних послуг від 24.02.2017 року за вих. № 04-11/3/3529 стало відомо, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Реєстрацію за даною адресою боржника - ОСОБА_1 підтверджено не було (дані знаходяться в матеріалах справи).

Відповідно до листа Департаменту реєстраційних послуг від 27.07.2018 року за вих. Л» 01-17/02/4811 було повідомлено, що за адресою: АДРЕСА_1 значиться місце проживання ОСОБА_3 з 20.02.2017 року. Інші зареєстровані особи відсутні (дані знаходяться в матеріалах ВП).

Більш того, в заявах ОСОБА_1 (від 15.06.2017 року, 02.10.2017 року,) та в останніх заявах про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (від 14.08.2018 року та від 30.08.2018 року), наданих представниками Боржника державному виконавцю, зазначалась адреса ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 (дані знаходяться в матеріалах ВП).

Таким чином, державний виконавець при здійсненні заходів щодо передачі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на реалізацію майна з примусових торгів, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та з дотриманням обмежень, встановлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки починаючи з моменту проведення опису та арешту житлового будинку до моменту реєстрації заявки державного виконавця в системі електронних торгів арештованим майном вищевказаний житловий будинок боржником - ОСОБА_1 як постійне місце проживання не використовувався.

Оскільки ОСОБА_1 не проживає в нерухомому майні, яке передав в іпотеку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - це є підставою, щоб вважати, що майно не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на спірні правовідносини не поширюється, оскільки кредит видано не на споживчі, а на інші цілі.

В своєму відзиві на скаргу ОСОБА_1 державний виконавець (а.с. 21-94) та Державна іпотечна установа (а.с. 95-116) повідомляли суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не використовує для власного користування житло за адресою АДРЕСА_1 , (докази містяться в матеріалах справи), однак суд першої інстанції не звернув на це належної уваги при постановленні ухвали, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі на теперішній час.

Під поняттям «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання. Таким чином, установлений Законом № 1304-УИ мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, якщо майно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Оскільки, боржником самочинно проведено реконструкцію іпотечного майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок чого зменшилась площа предмета іпотеки, це є підставою вважати, що майно не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оскільки, з вище зазначеного доведено, що іпотечне майно ОСОБА_1 не використовується - це є підставою вважати, що майно не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суд першої інстанції при постановленні ухвали, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі, взагалі не надав оцінки обставинам зменшення іпотечної площі майна з 281,5 кв. м до 220,3 кв. м, а також факту невикористання боржником іпотечного майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ст. 18 ЦПК України передбачено принцип обов`язковості судових рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в судовому розгляді, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Встановлено, що у цьому виконавчому провадженні державний виконавець вчиняв дії на виконання виконавчого листа № 2-4267, у тому числі щодо виявлення та з`ясування обсягу належного боржнику майна, опису та арешту цього майна, з`ясування наявності заборон та арештів, призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості майна і його неодноразової переоцінки через відсутність потенційних покупців на прилюдних торгах тощо.

Згідно із ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція чинного документу 1404-19), виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Судова практика ЄСПЛ зазначає, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (справа «Войтенко проти України», заява № 18966/02, рішення від 29.06.2004 р., п. 39 та «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява № 22774/93, параграф 66, ЄСПЛ 1999-У).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

В 4 абзаці 2 частини постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Вище зазначені докази стягувача та державного виконавця судом першої інстанції не досліджувались, що є істотним порушенням норм процесуального права та унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги стягувача Державної іпотечної установи.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

За змістом ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги стягувача Державної іпотечної установи, є надані останньою апеляційному суду до апеляційної скарги докази (а.с.179-205), якими підтверджуються встановлені апеляційним судом вищезазначені фактичні обставини цієї справи.

Державна іпотечна установа є об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки Держави, яка утворена, згідно із постановою КМУ від 08 жовтня 2004 року № 1330 «Деякі питання Державної іпотечної установи». Засновником установи є держава в особі КМУ, а майно Державної іпотечної установи є державною власністю. Як наслідок недоотримання Державною іпотечною установою коштів, спровокує, що і держава в цілому отримає збитки спрямовані на реалізацію своїх соціальних житлових програм.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги стягувача Державної іпотечної установи ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу Державної іпотечної установи слід задовольнити, ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заінтересована особа: Державна іпотечна установа у цій справі слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги стягувача при вищевикладених обставинах з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача Державної іпотечної установи (слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн. (а.с. 170), понесені стягувачем при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заінтересована особа: Державна іпотечна установа у цій справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної іпотечної установи () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 17.09.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.