Справа № 462/7899/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л.розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 6 у будинку №14 на вулиці Папоротна у місті Львові. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником спірної квартири, яка була придбана ним з електронних торгів 08.11.2018р. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі, однак втратили право власності на неї та не оспорювали результатів електронних торгів. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.01.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачам встановлено пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк відповідачі не подали суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомили.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із роз'яснень, які містяться у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що квартира № 6 в будинку № 14 на вул. Папоротна у м. Львові належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом, виданим 13.12.2018 р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.6,7/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки, виданої ЛКП «Сяйво» від 13.12.2018 р. у квартирі № 6 на вул. Папоротна, 14 у м. Львові зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Власником квартири є ОСОБА_1М./а.с.8/.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316,317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 383 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника квартири та членів його сім'ї користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності.

Із припиненням права власності особи втрачається й право власника та членів його сім'ї користування жилим приміщенням.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Враховуючи наведене, зокрема, що припинення права власності особи на житлове приміщення припиняє право членів її сім'ї на користування спірною квартирою,суд приходить до переконання, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування квартирою № 6 будинку № 14 на вул. Папоротна у м. Львові.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору при подання позову до суду у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН / та ОСОБА_3 /ІНФОРМАЦІЯ_4/, які зареєстровані на ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування приміщенням -квартирою № 6 в будинку ;14 на вул. Папоротна у м. Львові.

Стягнути порівно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, які зареєстровані на ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6., судовий збір у розмірі 704 /сімсот чотири/ гривні 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 06 березня 2019 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.