Справа № 466/5632/14 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/977/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Ковальчука О.І. від 7 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 07 березня 2017 року позов задоволено повністю.Визнано незаконним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 138 від 14 лютого 2005 року у частині приєднання підвального приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., до квартири АДРЕСА_1 .Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні підвального приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., до квартири АДРЕСА_1 .

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вважає рішення необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд неповно з`ясував обставини справи та не дослідив докази, а тому припустив що підвал площею 7,0 кв.м. знаходиться в межах нежитлового підвального приміщення площею 25,7 кв.м. під літ5 за адресою АДРЕСА_1 та належить до квартири №2б . Зазначає, що спірне приміщення підвалу є нежитловим приміщенням, тобто приміщення, яке має окремий цивільно-правовий статус, не є допоміжним і не відноситься до житлового фонду, а відповідно таке не підлягає приватизації, як складова частина квартири. Вказує на те, що на момент оформлення документів на приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім`я попередніх власників квартир комора в підвалі 7,0 кв.м. (кВ. 2-б) не могла знаходитись в межах приміщення підвалу під літ. 5 площею 25,7 кв.м., оскільки таке приміщення входило до складу колишнього бомбосховища та перебувало в оренді з 1994р. по 1998 р. на підставі договору про оренду нежитлових приміщень за № 4220 від 28.07.1994 р. між управлінням комунального майна ДЕП ЛМР та ТзОВ фірма «Азалія», а отже не могло приватизовувались разом з квартирою 2-б 1997 року. Також, звертає увагу на те, що до документів, на підставі яких виносилось спірне розпорядження долучено спільну заяву мешканців та квартиронаймачів, зокрема ОСОБА_2 щодо відсутності заперечень на приєднання підвалу з прилягаючою сходовою кліткою до кв. АДРЕСА_1 . Зазначає, що по даній заяві працівниками ЛКП «Добробут-401» проводилось опитування і ознайомлення мешканців будинку з проектно-технічною документацією на приєднання підвальних приміщень до кв. № 1про що свідчить підпис майстра дільниці ЛКП «Добробут-401» на вищенаведеній заяві. Також, зазначає, що суд не взяв до уваги його заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивачам про приєднання підвалу площею 25,7 кв.м. до кв. АДРЕСА_1 стало відомо ще в 2005 році. Додатково звертає увагу на процесуальні порушення, зокрема, не повідомлення його про час та місце розгляду справи, Крім цього, звертає увагу на те, що позов подано ОСОБА_2 в інтересах одного з позивачів ( ОСОБА_6 ) в порушення вимог ЦПК України, оскільки той на час подання позову був повнолітнім.

В судове засідання окрім відповідача ОСОБА_1 та позивачки ОСОБА_2 решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що від позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду надійшли письмові заяви з проханням про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 - на підтримання апеляційної скарги, позивачки ОСОБА_2 - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної зави, заяв про уточнення мотивів позову, заперечення на позовну заяву, апеляційної скарги, заперечення на неї, а також ряду усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 321, 346, 11, 328, 392, 391, ч.1 ст.15, ч. 1 ст. 316, ч.1ст. 317, ч.ч.1,7 ст. 319, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995, ст. 41 Конституції України, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.61 ч.3 ЦПК України та задовольняючи позов повністю, - виходив з того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є власниками квартири АДРЕСА_1 , що належить їм на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р., згідно якого позивачі придбали квартиру №2 а та Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р., згідно якого позивачі придбали квартиру АДРЕСА_1 .Про реєстрацію права власності на вказану квартиру позивачам видано реєстраційні посвідчення за №084780 від 15.11.2002 року та за НОМЕР_5 від 15.11.2002 року.На підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 25.11.2003р. №1401 зазначені квартири АДРЕСА_1, об`єднано в одну квартиру під № 2 б.Після вказаного вище розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 25.11.2003р. №1401, ЛОДК БТІ та ЕО виготовило технічний паспорт на об`єднану квартиру №2б , у який внесено інформацію про належність до неї підвалу площею 7,0 кв.м.Таким чином позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули у законний спосіб право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 103,2 кв. м, та відповідно на підвал площею 7 кв. м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м.Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації №138 від 14.02.2005р. надано дозвіл ОСОБА_3 на переобладнання квартири АДРЕСА_1 , а саме дозволено влаштувати балкон приєднавши частину сходової клітки пл.7,4 кв.м., та переобладнати квартиру в будинку АДРЕСА_1 з приєднанням підвальних приміщень; надалі квартира складається із: - підвал: двох допоміжних приміщень пл.(25,7 і 28,7) кв.м., ванної кімнати пл.19,6 кв.м., гардеробу пл. 17,6 кв.м., вбиральні пл. 1,0 кв.м., коридору пл.6,3 кв.м.; - 1-го поверху: чотирьох житлових кімнат, двох коридорів, кухні, гардеробу, балкону (відповідної площі).Згідно зазначеного розпорядження вбачається, що відповідно до реєстраційного посвідчення від 26.04.1999 р. підвальні приміщення пл.45,5 кв.м. належать на праві приватної власності ОСОБА_3 . Під приміщенням квартири знаходяться вільні підвальні приміщення пл.25,7 та 28,7 кв.м., які згідно з проектними пропозиціями передбачається приєднати до квартири № 1 (а.с.336-337 інвен. справи).Як вбачається з письмової згоди мешканців будинку АДРЕСА_1 , яка міститься у матеріалах справи, у заяві жодним чином не вказана площа підвальних приміщень, які мали намір приєднати мешканці квартири №1 .Окрім цього, із матеріалів, на підставі яких було прийнято розпорядження №138 від 14.02.2005 р. вбачається, що при розгляді заяви ОСОБА_3 про приєднання до квартири спірного приміщення підвалу не з`ясовувалось питання, чи належить вказане приміщення комусь із мешканців на праві власності і чи хтось із мешканців ним користується.Підвальне приміщення (комора) належить на праві приватної власності позивачам, є складової частиною підвального приміщення площею 25,7 кв.м., а тому Шевченківська районна адміністрація не мала права розпоряджатись майном, яке належить на праві приватної власності іншій особі.На підставі вище вказаного розпорядження №138 від 14.02.2005 р. було винесено рішення третейського суду від 03.05.2006р., відповідно до якого визнано право власності на приміщення підвалу під літерою АДРЕСА_1 , загальною площею 101 кв.м., зокрема і підвальне приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., яке належить позивачам на праві власності. На момент прийняття рішення третейського суду не могло бути оскарженим особами, які не брали участь у справі, незважаючи на те, що третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки.Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.06.2006 р., ОСОБА_1 належить на праві приватної власності приміщення підвалу літ.1-6,заг.пл.101,0 кв.м. у АДРЕСА_1 на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Львівській Асоціації учасників ринку нерухомості Третейської палати України від 03.05.2006 р.За даних умов, суд вважає, що первинним способом набуття права власності на підвальне приміщення (комору) площею 7 кв.м. є договір купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 року, а після укладення даного договору позивачі жодних правочинів щодо підвального приміщення (комори в підвалі) площею 7 кв.м. не вчиняли.Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29.12.2015р. було встановлено обставини, які є предметом розгляду зазначеної вище справи. Відтак, судом встановлено, що розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14 лютого 2005 року № 138 суперечить закону та було скасовано в частині приєднання підвального приміщення пл.28,7 кв.м. до АДРЕСА_1 ,яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційної інстанції від 28.03.2016 року. Відтак, розпорядження Шевченківської районної адміністрації м. Львова №138 від 14.02.2005 р. в частині приєднання вказаного підвального приміщення пл. 25,7 кв.м. до квартири АДРЕСА_1 суперечить закону і підлягає скасуванню, оскільки всупереч закону позбавляє ОСОБА_2 права власності на належне їй майно. Оскільки судом встановлено протиправне передання у власність ОСОБА_1 спірного приміщення пл. 25,7 кв.м., яке на той час належало на праві власності ОСОБА_2 та позбавлення позивача користуватися вказаним приміщенням, то на думку суду до задоволення підлягає вимога про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні підвального приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., до квартири АДРЕСА_1 . Щодо заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 , то суд вважає таку безпідставною, оскільки строк звернення позивачів із зазначеними вище позовними вимогами пропущено з поважних причин, так як про існування оскаржуваного розпорядження Шевченківської районної адміністрації позивачам стало відомо лише під час розгляду цивільної справи №466/5966/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської Ради, відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Ради, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третьої особи ЛКП «Янів 405» про визнання наказу недійсним, визнання права власності на приміщення, та зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської Ради, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третіх осіб відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Ради, Панас М.С. про визнання недійсними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, розпоряджень, договору купівлі-продажу та зобов`язання до вчинення дій. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції частково обґрунтованими, такими, що частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак у певній частині таким не відповідають, а тому рішення суду в певній частині підлягає скасуванню.

12.08.2014 року позивач ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а також ОСОБА_8 звернулися в суд з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та просили суд ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 138 від 14 лютого 2005 року у частині включення до нього підвального приміщення площею 25,7 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні підвального приміщення площею 25,7 кв.м.,що знаходиться на АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що ОСОБА_2 , що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира належить їм на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р.. згідно якого вони придбали квартиру 2а та Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р. згідно якого позивачі придбали квартиру 2б, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому зазначені квартири, на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 25.11.2003р. №1401, об`єднано в одну квартиру під №2б. Після розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 25.11.2003р. №1401 ЛОДК БТІ та ЕО виготовило технічний паспорт на об`єднану квартиру 2б , у який внесено інформацію про належність до неї підвалу площею 7,0 кв.м., беручи до уваги розпорядженням Шевченківської РА №138 від 14.02.2005р., визнав за ОСОБА_1 право власності, серед іншого, на приміщення підвалу пл. 25,70 кв.м, частина якого знаходиться у власності позивача. Вважають розпорядження Шевченківської районної адміністрації №138 від 14.02.2005р. таким, що суперечить вимогам чинного законодавства з огляду на викладене нижче. Як вбачається з вказаних Договорів купівлі-продажу квартир 2а та 2б, попередні власники володіли ними на підставі Свідоцтв про право власності на квартиру №47071 від 25.09.1996р. та №49927 від 14.01.1997р., виданих Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, а, отже, набули їх у приватну власність на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тобто, попередні власники квартир були одночасно співвласниками підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_1 Попередні власники квартири 2 а, через відсутність ізольованого підвального приміщення площею 7,0 кв.м, користувалися, разом з іншими мешканцями будинку, підвальним приміщенням позначеним у поверховому плані під літ.5 площею 25,70 кв.м. у будинку на АДРЕСА_1 , яким, після придбання даної квартири деякий час користувалися і позивачі . Попередні власники квартири 2б, як і багато інших мешканців будинку АДРЕСА_2 . Після придбання квартири 2б , вони почали користуватися підвальним приміщенням у будинку на АДРЕСА_2 та надали мешканцями будинку, підвальним приміщенням позначеним у поверховому плані під літ. 5 площею 25,70 кв.м. у будинку по АДРЕСА_1 , яким, після придбання даної квартири деякий час користувалися і позивачі. Попередні власники квартири 2б, як і багато інших мешканців будинку АДРЕСА_2 . Після придбання квартири 2б, позивачі почали користуватися підвальним приміщенням у будинку на АДРЕСА_2 та надали можливість іншим мешканця тимчасово використовувати належні їм на праватної власності площі у підвальних приміщеннях у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ЛОДКБТІ та ЕО від 29.09.2003 р. № 15933731 будинок АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення № 192 від 14.04.1987 р. Шевченківського райвиконкому м. Львова (Інвентаризаційна справа а.с.300 )

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та ніким із осіб, що беруть участь у справі не спростовано з 26.07.1994 року спірне підвальне приміщення площею у будинку АДРЕСА_1 перебувало у користуванні у ТзОВ «Азалія» (договір оренди Т.1 а.с.143).

18.01.1995 року ОСОБА_3 , відповідно до договору купівлі-продажу від 17.01.1995 року було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,8 кв.м. (реєстраційне посвідчення а.с. 334 Інвентаризаційної справи Львівського МБТІ та ЕО на будинки АДРЕСА_1 ).

Згодом (у 1999 році) ОСОБА_3 набуто у власність у згаданому будинку підвальні приміщення площею 45,5 кв.м. (договір купівлі продажу від 1.04.1999 року №36 (Т2 а.с. 226-227), реєстраційне посвідчення а.с. 274 інвентаризаційної справи Львівського МБТІ та ЕО на будинки АДРЕСА_1 ).

Також, як вбачається із матеріалів справи - ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є власниками (на праві спільної сумісної власності) квартири АДРЕСА_1 , що належить їм на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р., згідно якого позивачі придбали квартиру №2 а та Договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2002 р., згідно якого позивачі придбали квартиру АДРЕСА_1 . Про реєстрацію права власності на вказані квартири позивачам видано реєстраційні посвідчення за № НОМЕР_3 від 15.11.2002 року та за НОМЕР_5 від 15.11.2002 року.

Крім цього, із договору купівлі-продажу квартири №2 «б » від 1.11.2002 року вбачається, що така придбана позивачами та складалась на час придбання, зокрема, і з підвального приміщення (комора в підвалі, площею 7 кв.м.).

Вказана комора, що також вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 від 14.01.1997р., (інвентаризаційна справа а.с. 35), належала попереднім власникам ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з 14 січня 1997 року.

Згодом, 14.02.2005 року, оскаржуваним розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №138 надано дозвіл на влаштування балкону, приєднання частини сходової клітки та переобладнання квартири кв. АДРЕСА_1 . Зокрема, вказаним розпорядженням дозволено ОСОБА_3 , власниці вказаної квартири переобладнати квартиру з приєднанням підвальних приміщень, зокрема, і спірного, площею 25,7 кв.м., як вільного (розпорядження та матеріали на підставі яких таке видано Т.1 а.с. 12).

Приблизно із вказаного періоду (2005-2006 роки) вхід до підвальних приміщень будинку АДРЕСА_1 влаштований з квартири №1 та, зокрема, і власники квартири №2 « б » доступу до належного їм приміщення підвалу - не мали. Вказане ніким із сторін не заперечувалось та не спростовано.

В подальшому, Рішенням постійно діючого третейського суду при Львівській Асоціації учасників ринку нерухомості Третейської палати України від 03.05.2006 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а зокрема, визнано право власності за ОСОБА_1 на приміщення підвалу згаданого будинку під літерами 1-6, загальною площею 101 кв.м, включно із приміщеннями площею 28,7 кв.м та 25,7 кв. Право власності на підставі вказаного рішення третейського суду зареєстровано за ОСОБА_1 з 16.06.2006 року.

Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.12.2015 року, яке залишено без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2016 року, розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.02.2005 року № 138 у частині приєднання підвального приміщення пл. 28,7 кв.м до квартири АДРЕСА_1 скасовано, оскільки дане підвальне приміщення належить на праві власності ОСОБА_4 (т.1 а.с.217-220, 238-240). Постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 28.03.2016 року залишено без змін (т.3 а.с.23-27).

Крім цього, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2016 року, яке залишено без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2018 року у справі №466/7669/13 за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_15 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОКБ КП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", ЛКП"Янів-405", Львівської міської ради, Управління комунальної власності ДЕП Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації № 138 від 14.02.2005 р. в частині приєднання комори, позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 138 від 14 лютого 2005 року у частині приєднання підвального приміщення площею 4,5 кв.м.,що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м., до квартири АДРЕСА_1 .

Вказаними судовими рішеннями, також, встановлено, що у спірному і у даній справі підвальному приміщенні у будинку АДРЕСА_1 площею 25,7 кв. (яке слід вважати було розподілене між власниками квартир будинку), розташовувалось підвальне приміщення квартири №1 даного будинку, площею 4,5 кв.м.

У відповідності до ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси,що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст,районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності,що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачі набули у законний спосіб право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі і на комору у підвалі площею 7 кв.м.

Встановивши правомірність набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 разом із підвальним приміщенням площею 7 кв.м., районний суд дійшов, також, обґрунтованого висновку про те, що зазначене підвальне приміщення площею 7 кв.м., є складовою частиною підвального приміщення площею 25,7 кв.м., оскільки згідно з інвентаризацією вільних підвальних приміщень у АДРЕСА_1 немає, що стверджується листом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 36-1335 від 17.2.2012 року.

Вказане, також, непрямо підтверджується і рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2016 року у справі №466/7669/13, яке набрало законної сили, про що йшлося вище.

Враховуючи наведене та вимоги ст. 86 ЦК України (1963 року) ст.ст. 2-4, 11-13, 15, 19, 48, 55, Закону України «Про власність» та ст.ст. 316-319, 321, 325, 328, 345, 382, 386, 393 ЦК України, слід вказати про те, що оспрюване розпорядження від 14.02.2005 року в частині підвального приміщення, площею 7 к.м., що належало позивачам в підвальному приміщенні, площею 25,7 кв.м. видане помилково та вимогу про його скасування слід вважати обґрунтованою та такою, що правильно задоволена судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі звернулися до суду за спливом позовної давності, оскільки їм було відомо, що підвал площею 25,7 кв.м. під літ. 5 в будинку АДРЕСА_1 приєднано до квартири № 1 ще в 2005 році, т.я. вони надавали письмову згоду щодо відсутності заперечень на приєднання підвалу, необґрунтовані, оскільки як убачається із заяви, у ній не вказано, які конкретно підвальні приміщення мали намір приєднати мешканці квартири №1 .

Окрім цього, частинами 1, 7 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.02.2005 року № 138 в частині приєднання підвального приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м, до квартири АДРЕСА_1 є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки позбавляє позивачів права власності на належне їм майно, що суперечить нормам закону та Конституції України.

Крім цього, доводи апеляційної скарги про те, що позивачі звернулися до суду за спливом позовної давності, оскільки їм було відомо, що підвал площею 25,7 кв.м. під літ. 5 в будинку АДРЕСА_1 приєднано до квартири № 1 ще в 2005 році, оскільки вони надавали письмову згоду щодо відсутності заперечень на приєднання підвалу, необґрунтовані, і з тих підстав, що строк позовної давності не розповсюджується на негатроні позови власника про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, яким є даний спір.

Про це зокрема вказано у правових позиціях, висловлених у Постановах Великої палати Верховного Суду у справах № 653/1096/16-ц (постанова від 04.07.2018 року), №362/44/17 (постанова від 17.10.2018), №504/2864/13-ц (постанова від 28.11.2018р.)

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14.02.2005 року № 138 в частині приєднання підвального приміщення площею 7 кв.м., що знаходиться в підвальному приміщенні площею 25,7 кв.м, до квартири АДРЕСА_1 є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки порушує права позивачів як власників на користування та розпорядження їх майном.

Доводи апелянта про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими та мають вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, не заслуговують на увагу. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне (усунення перешкод у здійсненні права власності) , незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

У даному випадку позов подано (та спір спрямований) на захист права власності.

Однак слід вказати і про те, що під час розгляду частини вимог судом першої інстанції допущено помилку.

Так, ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Однак з долученої до матеріалів справи копії паспорта ОСОБА_6 (Т.1 а.с.19) вбачається, що такий народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тобто на момент подання позовної заяви 8 серпня 2014 року ОСОБА_6 вже виповнилося вісімнадцять років та такий був повнолітнім.

У матеріалах справи відсутні документи, які стверджують повноваження ОСОБА_2 представляти інтереси ОСОБА_6 в суді.

Згідно п. 3 ч.3 ст. 121 ЦПК України (в редакції чинній на час подання позовної заяви), заява повертається у випадках, коли заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в редакції чинній на час подання позовної заяви), суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Аналогічна норма закріплена в ст. 257 ЦПК України чинній на даний час.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 подано позовну заяву в інтересах повнолітнього ОСОБА_6 та така не мала і не має повноважень на ведення справи в суді, позовну заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження слід залишити без розгляду.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6 слід скасувати та в цій частині вимог позовну заяву слід залишити без розгляду. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.4, 257, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2017 рокув частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження - залишити без розгляду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра