ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/3620/19

Провадження № 22-ц/818/4074/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 травня 2019 року, ухвалене суддею Горбуновою Я.М., -

в с т а н о в и в :

У березня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.01.2010 року у розмірі 12219,87 грн. 84 коп. та судовий збір 1921 грн..

Позов мотивований тим, що між ОСОБА_1 та позивачем 11.01.2010 укладеного догові р№ б/н відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Обґрунтовуючи позов представник позивача у позовній заяві зазначає, що банк виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, натомість відповідач належним чином свої обов`язки за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 18.02.2019 і становить 12219,87 грн., яка складається з: 251,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2562,46 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7748,04 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання; 600,00 - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - заборгованість за штрафом (фіксована частина); 558,09 грн. - заборгованість за штрафом (процентна складова).

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 13 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем кредитної банківської картки і він не довів факту використання відповідачем кредитних коштів, зарахування коштів на картку або видачу коштів готівкою.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «Приватбанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що судом при ухваленні рішення безпідставно відмовлено у задоволенні позову на підставі того, що позивачем не було надано доказів отримання відповідачем кредитної банківської картки та використання ним кредитних коштів, оскільки позичальник підписала власноруч анкету-заяву та довідку про умови кредитування, крім того Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена на офіційному веб-сайті банку.

Зазначає, що суд не надав належної оцінки тому факту, що з моменту підписання відповідачем заяви між нею та банком було укладено кредитний договір і відповідач після отримання картки здійснила дії щодо її активації, тобто відповідач даними діями погодилася з умовами банку щодо обслуговування платіжних карток.

Вказує в апеляційній скарзі про те, що суд звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення заборгованості, не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку щодо користування позичальником коштами, крім того суд не надав належної оцінки тому факту, що матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем укладеного договору.

Суд ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду викладені у рішенні не відповідають фактичним обставинам справи.

До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судовим розглядом встановлено що, ОСОБА_1 11 січня 2010 року з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», отримавши платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду та з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами ознайомлена (а.с. 9 зі зворотом).

Матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписаної відповідачем 11.01.2010 та не підписаний відповідачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-25).

З наданого банком суду першої інстанції розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 31 серпня 2015 року становить 1822,65 грн. (а.с. 5-6.) та станом на 18 лютого 2019 року становить 12219,87 грн. (а.с. 7-8).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі а також правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» зокрема передбачено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Частинами 3, 4 ст. 8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» визначено відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб`єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Доводи позивача, не спростовують висновків суду томусудова колегія їх відхиляє, оскільки вони є помилковими і не ґрунтуються на нормах матеріального права.

З урахуванням того, що до суду першої інстанції банк не надав доказів отримання відповідачем кредитної банківської карти і не доведено факту використання відповідачем кредитних коштів, крім того доказів зарахування коштів на кредитну картку відповідача, або видачі коштів готівкою, судова колегія апеляційної інстанцій вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку.

Відповідності до ч. 4 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В силу вимог ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Надані позивачем нові докази до апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки банком не зазначено поважну причину ненадання вчасно відповідних доказів до суду першої інстанції, що узгоджується з вимогами ч.3 ст. 367 ЦПК України, яка визначає прийняття доказів апеляційним судом лише у виняткових випадках.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги позивача щодо узгодження порядку видачі кредитних коштів відповідачу у вигляді встановленого ліміту на платіжній картці.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, в силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук