Справа №428/5927/19
Провадження №2/428/1813/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У цій квартирі разом з нею зареєстрований відповідач, який є її сином, проте в зазначеній квартирі він не проживає більше року. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Просила суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

За таких обставин відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 15.06.1996 року.

Згідно з довідкою Відділу адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку від 17.05.2019 року №10694 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою ОСББ «Вілєсова 16» №0404/19 ОСОБА_2 з 2005 року по теперішній час не проживає за місцем реєстрації.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що член сім`ї власника житла може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, але за умови, що він не мешкає в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що відповідач по справі - це син позивача, який зареєстрований разом з нею в спірній квартирі, що належить позивачу на праві власності.

Таким чином, ОСОБА_2 набув охоронюване законом право на мирне володіння майном як член сім`ї власника житла.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що її син ОСОБА_2 не мешкає в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, при тому що вона не чинить йому перешкод у користуванні житлом.

Законність визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке є по факту втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути оцінена судом на предмет пропорційності такого втручання.

Проте позивач та її представник не надали суду доказів того, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Доводи позивача, що її син ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає на території Російської Федерації, також нічим не підтверджені.

Суд відзначає, що надана позивачем довідка ОСББ «Вілєсова 16» №0404/19, згідно з якою ОСОБА_2 з 2005 року по теперішній час не проживає за місцем реєстрації, також не підтверджує того, що відповідач не мешкає в спірному житлі без поважних причин. Враховуючи те, що у цій довідці не зазначена дата її видачі, суд позбавлений можливості навіть встановити період часу, протягом якого відповідач не проживає в спірній квартирі.

Наведене свідчить про те, що позивач та її представник не виконали свого обов`язку, передбаченого ч.1 ст. 81 ЦПК України, щодо доказування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Суд відзначає, що само по собі не проживання відповідача за місцем реєстрації у спірному житловому приміщенні більше року, не є безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом.

Враховуючи зазначене, а також те, що суд не може збирати докази, які стосуються предмета спору, за власною ініціативою, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки їй відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 205, 247, 258 - 259, 354, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 .

Суддя Ж. І. Кордюкова