Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 760/3454/16-ц

провадження № 61-24685св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та скасування реєстрації автомобіля.

Позовна заява обгрунтована тим, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва розглядалася справа № 752/13711/15-ц за позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та стягнення з ОСОБА_2 201 193,47 грн завданої шкоди. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі № 752/13711/15-ц заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на автомобіль «КІА Сеrаtо», 2008 року випуску, д. н. НОМЕР_1 .

Позивач вказувала, що 08 вересня 2015 ОСОБА_2 отримав вказану ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, і 08 вересня 2015 року представником позивача до УДАІ ГУМВС України в м. Києві була подана заява про негайне виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі № 752/13711/15-ц. 14 вересня 2015 року від УДАІ ГУМВС України в м. Києві надійшов лист, з якого вбачається, що виконати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі № 752/13711/15-ц немає технічної можливості, оскільки згідно даних НАІС ДДАІ МВС України 11 вересня 2015 року ОСОБА_2 здійснив відчуження арештованого майна й автомобіль «КІА Сеrаtо», д. н. НОМЕР_1 , було перереєстровано на іншого власника - його доньку ОСОБА_3 . Тому позивач вважала, що ОСОБА_2 здійснив незаконне відчуження автомобіля.

ОСОБА_1 просила:

визнати недійсним правочин, яким 11 вересня 2015 року було відчужено автомобіль «КІА Cerato», д. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , в Центрі № 6 надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, з моменту його вчинення;

скасувати реєстрацію автомобіля «КІА Cerato», д. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , за ОСОБА_3 , яка була здійснена в Центрі № 6 надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, 11 вересня 2015 року на підставі довідки-рахунку ААЕ № 365045, виданою першою філією ТОВ «Контракт-Авто» 01 вересня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову згідно ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року та знято арешт з автомобіля «КІА Cerato», 2008 року випуску, д. н. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі довідки-рахунку ААЕ № 365045 від 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 було відчужено ОСОБА_3 автомобіль «КІА Cerato», д. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи, чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. З точки зору суду, посилання позивача на той факт, що відчуження автомобіля мало місце після постановлення Голосіївським судом м. Києва ухвали про накладення арешту на спірний автомобіль не є підставою для визнання правочину недійсним, і стороною вказаного правочину позивач також не була.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним правочин, яким 11 вересня 2015 року було відчужено автомобіль «КІА Cerato», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у центрі № 6 надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, з моменту його вчинення ОСОБА_2 Скасовано реєстрацію автомобіля «КІА Cerato», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 за ОСОБА_3 , яка була здійснена у центрі № 6 надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, 11 вересня 2015 року на підставі довідки-рахунку ААЕ № 365045, виданою першою філією ТОВ «Контракт-Авто» 01 вересня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи», що узгоджується із висновком Верховного Суду України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16. ОСОБА_1 може вважатися заінтересованою особою, яка має право оспорювати правочин щодо відчуження спірного автомобіля. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Оскільки на час укладення оспорюваної угоди стосовно автомобіля вже існувала заборона на його відчуження, відповідач ОСОБА_2 знав про існування судового спору між ним та ОСОБА_1 щодо відшкодування завданої ним шкоди, спірний автомобіль, на підставі оспорюваного правочину, відчужено дочці ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , колегія суддів вважала, що зазначені обставини в їх сукупності свідчать про те, що відповідачі здійснили правочин з метою приховання спірного автомобіля від його можливої реалізації працівниками державної виконавчої служби під час виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми відшкодування майнової шкоди. Тому апеляційний суд визнав недійсним правочин, яким 11 вересня 2015 року відчужено автомобіль «КІА Cerato», з моменту його вчинення відповідачами. Оскільки було визнано недійсним правочин, на підставі якого була здійснена реєстрація спірного автомобіля відповідачами, колегія суддів вважала, що позовні вимоги в частині скасування реєстрації автомобіля також підлягають задоволенню.

Аргументи учасників справи

У липні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому, посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно вважав, що ОСОБА_2 був обізнаний щодо існування ухвали про забезпечення позову та обтяження його автомобіля. Вказує, що перереєстрація автомобіля була здійснена ним 01 вересня 2015 року, що підтверджується, зокрема, довідкою-рахунком № 365045 від 01 вересня 2015 року.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року призначено справу до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває інша справа № 752/13711/15-ц за позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та стягнення з ОСОБА_2 201 193,47 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на автомобіль ОСОБА_2 «КІА Сеrаtо», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 . Вказану ухвалу ОСОБА_2 було отримано 08 вересня 2015 року.

08 вересня 2015 представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 була подана до УДАІ ГУМВС України в м. Києві заява про негайне виконання вказаної ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі № 752/13711/15-ц.

Згідно відповіді УДАІ ГУМВС України в м. Києві № 10/Ш-1922вх від 14 вересня 2015, виконати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року у справі № 752/13711/15-ц немає технічної можливості, оскільки згідно даних НАІС ДДАІ МВС України 11 вересня 2015 року здійснено перереєстрацію автомобіля «КІА Сеrаtо», д.н. НОМЕР_1 на іншого власника.

При скасуванні рішення суду першої інстанції та задоволенні позову апеляційний суд вважав, що існують підстави для визнання недійсним правочину, яким 11 вересня 2015 року відчужено автомобіль «КІА Cerato», з моменту його вчинення відповідачами.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду вад 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) вказано, що: «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). За таких обставин місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, з`ясувавши, що спірні договори ОСОБА_5 уклав з порушенням закону, оскільки об`єктами, відчуженими за цими договорами, було забезпечено позов ОСОБА_7 в іншій справі (№ 752/3612/13-ц), дійшов обґрунтованих висновків про визнання спірних договорів недійсними за позовом позивачки як заінтересованої особи права та законні інтереси якої порушено вчиненням оспорюваних правочинів, і скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, здійсненої на підставі їх укладення, як похідної вимоги позивачки, що є правовим наслідком недодержання сторонами під час вчинення правочину вимог закону, адже недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України). Посилання заявника на те, що на момент укладення спірних договорів ухвала судді про забезпечення позову ще не перебувала на виконанні органів державної виконавчої та реєстраційної служб, не має правового значення, оскільки за змістом статті 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15 зроблено висновок, що «продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт)».

Суд першої інстанції встановив, що на підставі довідки-рахунку ААЕ № 365045 від 01 вересня 2015 року ОСОБА_2 було відчужено ОСОБА_3 автомобіль «КІА Cerato», д. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Позивач стверджувала, що ОСОБА_2 , знаючи про арешт автомобіля, незаконно здійснив його відчуження і просила визнати недійсним правочин по відчуженню спірного автомобіля від 11 вересня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте апеляційний суд залишив поза увагоюте, що ОСОБА_1 не заявляла вимог про визнання недійсним правочину по відчуженню спірного автомобіля від 01 вересня 2015 року, а правочину по відчуженню спірного автомобіля 11 вересня 2015 року не вчинялося, а здійснено лише перереєстрацію спірного автомобіля на підставі правочину від 01 вересня 2015 року. За таких обставин, апеляційний суд зробив неправильний висновок про задоволення позову.

Натомість суд першої інстанції правильно встановив, що довідка-рахунок від 01 вересня 2015 року підтверджує реалізацію спірного автомобіля, тобто перехід права власності на транспортний засіб від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 . При мотивуванні відмови в задоволенні позову суд першої інстанції неправильно вважав, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного правочину, не є заінтересованою особою і не може його оспорювати. Проте суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а рішення суду частково з порушенням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частини у редакції цієї постанови.

ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 280 грн, а тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року скасувати.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року втрачає законну силу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 280 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук