Справа № 149/2848/18
Провадження №2/149/80/19
Номер рядка звіту 54
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.03.2019 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого (ї) судді Войнаревич М. Г.,

при секретарі Паламарчук Л. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Хмільник позовну заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ТОВ "Санаторій "Поділля" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 1992 року по 13.07.2015 року позивач працював в ТОВ «Санаторій Поділля» на посаді машиніста котельні та був звільнений з займаної посади за прогул без поважних причин. ТОВ "Санаторій "Поділля" після звільнення позивача не розрахувалось з ним в день звільнення, відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП.

У звязку із вище викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за період з 13.07.2015 року по 31.08.2018 року в розмірі 140 300 грн.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

В лютому 2019 року представник відповідача адвокат ОСОБА_3 суду надала письмові пояснення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем такої вимоги на адресу ТОВ «Санаторій Поділля». У звязку із відсутністю вини відповідача, відсутністю вимоги відповідача про проведення розрахунку, відповідно до ст. 116 КЗпП, а також невідповідністю розрахунку позивача вимогам Закону і не співмірністю вимог, у задоволенні позову просить відмовити.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

З 18.06.1992 року по 13.07.2015 року ОСОБА_1 працював в ТОВ "Санаторій "Поділля" на посаді машиніста котельні, що підтверджується трудовою книжкою від 24.03.1989 року.(а.с.6)

02.04.2018 року апеляційним судом Вінницької області винесено постанову по справі № 149/1100/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Санаторій "Поділля" про стягнення заробітної плати, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто індексацію заробітної плати за період з 01.01.2010 року по 13.07.2015 року в розмірі 1 197, 87 гривень і невиплачену премію за період з 2014 року по червень 2015 року включно в розмірі 3 969, 00 гривень, в решті позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду, кошти у розмірі 5166,87 грн. було перераховано на рахунок Державної виконавчої служби 23.08.2018 року.

Посилаючись на вказані обставини, керуючись ст. 116 та ст. 117 КЗпП України, ОСОБА_1 просить стягнути на свою користь із ТОВ «Санаторій «Поділля» 140300 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме з 13.07.2015 року до 31.08.2018 року. Розрахунок здійснено виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на дату подачі позову 29.10.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів направлення ОСОБА_1 такої вимоги на адресу ТОВ «Санаторій Поділля».

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у ст. 116 КЗпП строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими порядком.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, згідно розділ ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Згідно з абзацу 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові ВСУ від 21.01.2015 року.

Для розрахунку середнього заробітку за останні 2 календарні місяці у ОСОБА_1, суд враховує, що його заробітна плата, як встановлено постановою апеляційною суду Вінницької області від 02.04.2018 року по справі № 149/1100/17, склала за червень 2015 року - 154, 95 грн., за липень 2015 року - 360, 81 грн., кількість відпрацьованих днів у червні становить 20, а у липні 8, загалом 28 днів.

Таким чином, середній заробіток за вищезазначеною формулою становить: (154, 95+360, 81) / (20+8) = 18,42 грн. в день.

Період затримки становить: 785 днів ( 2015 рік 120 днів, 2016 - 251 день, 2017 рік 248 днів, 2018 рік 166 днів)

Середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 18,42 грн. * 785 днів = 14 459,70 грн.

При цьому, як зазначено у правовому висновку висловленому ВСУ у справі № 6-259цс17 від 13.03.2017 року, за наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом з тим за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, суд враховує, що спір про стягнення заробітної плати у справі № 149/1100/17 вирішено на користь ОСОБА_1 частково, сума яку просив стягнути позивач складає 29 805, 87 грн., задоволено 5 166 грн. 87 коп., тобто 17,3 % від заявленої суми, тому виходячи із співмірності та істотності цієї частки 17,3% порівняно із середнім заробітком - 14 459,70 грн., суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 2501, 53 грн., що складає 17, 3% від суми середнього заробітку за час затримки розрахунку обрахованого виходячи із розміру заробітку за останні 2 календарні місяці, які передували звільненню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ТОВ "Санаторій "Поділля" про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій «Поділля" (іден. Код: 05413669) на користь ОСОБА_1 індексацію середню заробітну плату за період з 13.07.2015 року по 31.08.2018 року в розмірі 2501,53 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій «Поділля" (іден. Код: 05413669) в дохід держави судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Войнаревич М. Г.