Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 361/565/15-ц

провадження № 61-25741св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року у складі судді Пухної О. М. та рішення апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Білоконь О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» , зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позов мотивовано тим, що 20 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (іпотечний кредит) № К2S4GІ, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 757 500,00 грн, зі сплатою за користування кредитом 15,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 грудня 2037 року.

На забезпечення виконання зобов`язання між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 20 грудня 2007 року № К2S4GІ, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є її власністю на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між іпотекодавцем та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н. Т. від 20 грудня 2007 року за реєстровим № 7400.

Позивач указував, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № К2S4G1, у зв`язку з чим станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 4 107 446,54 грн, яка складається з: 756 433,96 грн - заборгованість за тілом кредитом, 1 324 439,21 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 026 573,37 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, що й стало підставою для звернення до суду з указаним позовом.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № К2S4G1 звернути стягнення на квартиру загальною площею 76,20 кв. м, житловою площею 47,90 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 20 грудня 2007 року № К2S4G1) АТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, а також виселити відповідача та третіх осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 20 грудня 2007 року № К2S4GІ в розмірі 4 107 446,54 грн, яка складається з: 756 433,96 грн - заборгованості за кредитом, 1 324 439,21 грн - заборгованості із сплати процентів за користування кредитом, 2 026 573,37 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 20 грудня 2007 року № К2S4GІ, а саме на нерухоме майно: квартиру загальною площею 76,20 кв. м, житловою площею 47,90 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, ІПН: НОМЕР_1 , на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н. Т. від 20 грудня 2007 року за реєстровим № 7400, шляхом продажу предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 49094, вулиця Набережна Перемоги, 50, місто Дніпропетровськ, ) з застосуванням процедури продажу, передбаченої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, на умовах та в порядку, викладеному в статті 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням АТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень продавця предмету іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки місто Дніпропетровськ, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , останнє відомі місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299, рах. № НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що відповідач умови договору про іпотечний кредит належним чином не виконав, допустив утворення заборгованості, а тому позивач як іпотекодержатель відповідно до п. п. 3.2 іпотечного договору від 20 грудня 2007 року має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року в частині встановлення початкової ціни реалізації предмета іпотеки змінено.

Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки у розмірі 1 199 770,00 грн.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року, справу передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не сприяв відповідачу у захисті його законних прав та інтересів та не дав належної правової оцінки доводам про необхідність проведення у справі судової будівельно-технічної експертизи для визначення ціни об`єкту нерухомості на який звернуто стягнення рішенням суду.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 20 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», зараз АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (іпотечний кредит) № К2S4GІ, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 757 500,00 грн зі сплатою 15,00 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 грудня 2037 року.

На забезпечення виконання зобов`язання між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 20 грудня 2007 року № К2S4GІ, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є її власністю на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між іпотекодавцем та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Самко Н. Т. від 20 грудня 2007 року за реєстровим № 7400.

Відповідно до пункту 2.4 договору про іпотечний кредит позичальник зобов`язується щомісячно до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 9 704,48 грн шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, відкритий у кредитора.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи умови кредитного договору, своїх договірних зобов`язань належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 4 107 446,54 грн, яка складається з: 756 433,96 грн - заборгованість за кредитом, 1 324 439,21 грн - заборгованість із сплати процентів за користування кредитом, 2 026 573,37 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості.

10 вересня 2014 року на адресу відповідача АТ КБ «ПриватБанк» направило вимогу про дострокове виконання зобов`язання, в якому повідомило, що позивач прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки й у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги вимагало добровільно разом з усіма членами сім`ї звільнити предмет іпотеки.

Жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості чи виконання інших вимог АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 не вчинила.

Відповідно до пункту 4.3 іпотечного договору від 20 грудня 2007 року № K2S4GI даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

На підставі пункту 4.3 іпотечного договору та статті 38 Закону України «Про іпотеку» позивач вважає, що є підстави звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його від власного імені будь-якій особі-покупцеві й отримати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 12 і 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року, справа № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

З огляду на наведені висновки є обґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову. На думку колегії суддів касаційної інстанції, позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя. А суди першої й апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та безпідставно задовольнили вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені цього предмета будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону, встановивши, що сторони передбачили у договорі іпотеки застереження, згідно з яким позивач має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на надану оцінку аргументам учасників справи та висновкам судів першої й апеляційної інстанцій, рішення міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір у розмірі 4 386,00 грн за подання апеляційної скарги та 1 827,00 грн за подання касаційної скарги, слід стягнути з позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотекишляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», та виселення відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) 4 386,00 грн за подання апеляційної скарги та 1 827,00 грн за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило