КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Гончарова Валентина Вікторовича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року (суддя Букіна О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення грошових коштів,

встановила:

у вересні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 61 897грн 35коп., 704грн 80коп. судового збору та 6 045грн витрат на правничу допомогу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 27 грудня 2016р. на автодорозі Київ-Чоп неподалік с. Н.Солотвино Ужгородського району Закарпатської області, керуючи автомобілем «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_1 , він порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2018 року його визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивач посилався на те, що добровільно сплатив кошти на лікування потерпілої ОСОБА_2 у сумі 23 607,35рн та завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 30 000грн, що підтверджується її письмовою заявою від 13 червня 2017р., хоча його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ТДВ «СТДВ «Глобус» згідно договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, поліс № АЕ/9162672 від 24 травня 2016р.

На підставі ст. 636 ЦК України у червні 2018р. він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками вищезазначеної ДТП у розмірі 61 897грн 35коп., з яких 23 607грн 35коп. - витрати на лікування, 10 000грн - відшкодування моральної шкоди та 28 800грн - мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, за виключенням франшизи у розмірі 510грн. Листом від 14 серпня 2018р. йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки він здійснив виплату потерпілій без погодження зі страховиком всупереч п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак він вважає таку відмову відповідача у виплаті страхового

відшкодування безпідставною.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Гончаров В.В. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник позивача посилається на доводи, викладені у позовній заяві та вважає помилковим не врахування судом першої інстанції правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2016р. на автодорозі Київ-Чоп неподалік с. Н.Солотвино Ужгородського району Закарпатської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 .

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2018 року, в якому виправлено описку ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком суду встановлено заподіяння діями ОСОБА_1 значних тілесних ушкоджень ОСОБА_2 (с.с.10-13).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 13 червня 2017 року вона отримала від ОСОБА_1 компенсацію матеріальної та моральної шкоди, спричинених у результаті ДТП (с.с.32).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як власника автомобіля «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ СТДВ «Глобус» згідно договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, поліс № АЕ/9162672 від 24 травня 2016 року, з лімітом відповідальності 200 000грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та 100 000грн за шкоду, заподіяну майну, і розміром франшизи 510грн (с.с.9).

11 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся ТДВ «СТДВ «Глобус» із заявою про виплату йому страхового відшкодування у розмірі 61 897грн 35коп., які він виплатив потерпілій у ДТП ОСОБА_2 (с.с.33).

Листом № 15/1111 від 14 серпня 2018 року ТДВ СТДВ «Глобус» відмовило позивачу у компенсації витрат на підставі п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки рішення про виплату потерпілій ОСОБА_2 витрат на лікування, моральної шкоди та шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності внаслідок ДТП, було прийнято ОСОБА_1 без погодження з ТДВ СТДВ «Глобус».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є правомірною.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на норах матеріального права.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні

(страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не погодив зі страховиком здійснення виплат потерпілій ОСОБА_2 , не узгоджував із ним розмір відшкодування, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про правомірність відмови страховика у виплаті компенсації позивачу, як страхувальнику.

Доводи апеляційної скарги про необхідність врахування при вирішенні даного спору правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, колегія суддів вважає безпідставними, так як це суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, яка відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі

№ 6-2587цс15, який аналогічний тому, на який посилається представник позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гончарова Валентина Вікторовича залишити без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк