Справа № 182/4152/19
Провадження № 2/0182/2330/2019
11.10.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Рунчевої О.В.
при секретарі Нагаєвій Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування будинком.
Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору дарування від 24 березня 1994 року,посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новиковою Н.В., реєстровий № 1-544, належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 м АДРЕСА_2 .
З 01 жовтня 2013 року по теперішній час в зазначеному житловому будинку зареєстрована колишня невістка позивача ОСОБА_2 .
Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року шлюб між сином позивача ОСОБА_4 та відповідачем було розірвано.
Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_5 виїхала із зазначеного житлового будинку з усіма своїми особистими речами та з того часу в ньому не проживає.
На даний час, відповідач вдруге уклала шлюб, після чого змінила прізвище на « ОСОБА_6 » та проживає зі своєю сім`єю за іншою адресою.
Наявність реєстрації постійного місця проживання відповідача в належному позивачу будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядженням своїм майном.
Враховуючі те, що відповідач з 2015 року не проживає у спірному житловому будинку, а вирішити спір у позасудовому порядку не має можливості, оскільки на даний час вони з відповідачем не спілкуються та місце її фактичного проживання не відомо, тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою судді від 29 серпня 2019 року відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.21,22).
Про розгляд даної справи відповідач була повідомлена у відповідності до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена відповідачу за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку (а.с.23), однак відповідач відзиву на позов не надала та жодних заяв або клопотань від неї до суду не надходило.
Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.
Так, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом.
Частиною 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, член сім`ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад один рік у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 24 березня 1994 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новиковою Н.В., реєстровий № 1-544, належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 (а.с.4,5).
На даний час в належному позивачу житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована її колишня невістка - ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), яка є колишньою дружиною її сина ОСОБА_4 . Дані обставини підтверджуються відповідними записами в домовій книзі (а.с. 8-10).
Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_8 було розірвано. Рішення набуло чинності 01 серпня 2015 року (а.с.7)
В 2015 році відповідач виїхала із спірного житлового будинку, не приймає участі в утриманні будинку та будь-яких її особистих речей в будинку немає, що підтверджується Актом про не проживання № 39 від 29 березня 2019 року, затвердженим головою квартального комітету № 6 (а.с.14).
Також, з позовної заяви вбачається, що на даний час відповідач вдруге уклала шлюб після чого їй було та разом зі своєю сім`єю проживає за іншою адресою.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 не проживає в спірному житловому будинку з 2015 року без поважних причин, однак добровільно не бажає знятися з реєстрації,суд приходить висновку, що відповідач, відповідно до вимог ст. 405 ЦПК України втратила право користування житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_2 .
За таких обставин, суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,89,141,218,263-265,280 ЦПК України, ст. ст. 317,319,405 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до/або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: О. В. Рунчева