ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3778/19 Справа № 204/4950/17 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року колегія суддів судової палати у з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Правильна компанія" про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 13 лютого 2008 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" було укладено кредитний договір №014/144154/3172/74, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 109592,00 дол. США, з цільовим використанням кредиту - придбання безпроцентних цільових облігацій в розмірі 11530 шт. на купівлю квартири №1206, будівельна адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Новорічна, емітент ТОВ "Правильна компанія", строком по 13 лютого 2018 року, з процентною ставкою 14,25 %.

13 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Правильна Компанія" було укладено Інвестиційний договір №53/08-1206Е на придбання квартири 1206, будівельна адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Новорічна, згідно умов якого позивач приймає на себе зобов'язання взяти участь у інвестуванні будівництва будинку - 19-ти поверхового багатофункціонального дому у житловому комплексі "Новая Победа", що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новорічна. Термін погашення облігацій становить період з 04 серпня 2009 року до 23 грудня 2011 року, тобто саме до вищевказаної дати ТОВ "Правильна компанія" повинна була збудувати будинок та передати у власність позивачу квартиру за технічними характеристиками, встановленими умовами Інноваційного договору, однак зобов'язання по виконанню умов даного договору ТОВ "Правильна компанія" станом на сьогодні не виконані.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 13 лютого 2008 року між позивачем та ТОВ "Правильна компанія" був укладений договір поруки №014/144154/3172/749, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання позивача, які виникають з умов кредитного договору №014/144154/3172/74 від 13 лютого 2008 року в повному обсязі цих зобов'язань. Звертає увагу, що Закон України "Про захист прав споживачів" має норми, що забороняють видавати кредити у валюті: "Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється" - ст. 11. Підписання договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", а саме: невиконання переддоговірної роботи та неповідомлення споживачу у письмовій формі інформації, що передбачена п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач наполягає на тому, що кредитний договір є недійсним, посилаючись при цьому на ст. 203, 216 та 230 ЦК України. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, банк перекладає виключно на споживача - позичальника за кредитним договором. Також, банк не повідомив позивача про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, істотною умовою Кредитного договору було те, що позивач викупить пакет іменних цільових облігацій в розмірі 11530 шт. серія Е (UА) для купівлі квартири № 1206 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новорічна, але станом на сьогоднішній день позивач так і не отримав у власність вищезазначену квартиру. Відповідач надав позивачу неправдиву інформацію, тобто недобросовісну рекламу, оскільки на теперішній час позивач так і не дочекався свого житла. Відповідач, розповсюджуючи неправдиву та недостовірну інформацію щодо об'єкта будівництва, порушив норми Закону України "Про рекламу".

У зв'язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №4/144154/3172/74 від 13 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено, з чим останній не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги та визнати спірний договір недійсним з моменту його укладення.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

АТ "Райффайзен Банк Аваль" 08 лютого 2019 року вх.№22ц-4291 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

ТОВ "Правильна компанія" своїм правом щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року між ТОВ "Правильна компанія" як емітентом та ОСОБА_1 як інвестором було укладено Інвестиційний договір на придбання квартири №53/08-1206Е, відповідно до умов якого останній зобов'язався взяти участь в інвестуванні будівництва 19-поверхового багатофункціонального дому у житловому комплексі "Новая Победа", що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, район бульвару Слави - вул. Новорічної, а емітент зобов'язався організувати будівництво та передати у власність інвестора квартиру з будівельним номером 1206.

Відповідно до п. 2.2 вищевказаного Інвестиційного договору інвестор здійснює інвестування будівництва будинку шляхом купівлі повного пакету облігацій на підставі договору купівлі-продажу облігацій, що укладається між інвестором та торговцем.

Згідно п. 2.3 даного Інвестиційного договору об'єм повного пакету облігацій - 11530 шт., термін погашення облігацій - з 04 серпня 2009 року по 02 жовтня 2009 року.

Згодом, до Інвестиційного договору на придбання квартири №53/08-1206Е від 12 лютого 2008 року ТОВ "Правильна компанія" та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду від 21 січня 2010 року, якої до основного договору були внесені зміни та встановлено термін погашення облігацій з 04 серпня 2009 року по 23 грудня 2011 року, плановий термін закінчення будівництва і введення в експлуатацію - 23 листопада 2011 року, загальна будівельна площа - 115,3 кв.м. плюс приблизно 12 кв.м загального тамбуру, а також доповнено п. 3.2 договору.

Крім того, 12 лютого 2008 року між ЗАТ "Юніверсал Секьюрітіз" та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу облігацій №Б-67/08;53/08-1206Е, згідно умов якого ОСОБА_1 придбав повний пакет іменних безпроцентних (цільових) облігацій у розмірі 11530 шт. номінальною вартістю 255966,00 грн. та зобов'язався сплатити ЗАТ "Юніверсал Секьюрітіз" вартість повного пакету облігацій, яка складає 691800,00 грн. без ПДВ.

Також, судом встановлено, що 13 лютого 2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/144154/3172/74, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 109592,00 доларів США, для придбання безпроцентних (цільових) облігацій в розмірі 11530 шт. на купівлю квартири №1206, будівельна адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Новорічна, емітент ТОВ "Правильна компанія", на строк до 13 лютого 2018 року, з процентною ставкою у розмірі 14,25 % річних на дату укладення.

Відповідно до п. 1.1.3 вищевказаного кредитного договору виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується заставою: пакет іменних, цільових, безвідсоткових облігацій в розмірі 11530 шт серія Е (UА), номінальна вартість 255966,00 грн., ринкова вартість 691800,00 грн., емітент ТОВ "Правильна компанія"; договором поруки з ТОВ "Правильна компанія", а після отримання позичальником правовстановлюючих документів на квартиру - іпотекою нерухомості, а саме квартирою №1206, що знаходитиметься за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новорічна.

Крім того, 13 лютого 2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 було укладено договір про заставу цінних паперів 014/144154/3172/74/748, за умовами якого ОСОБА_1 на виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 014/144154/3172/74 від 13 лютого 2008 року, передав у заставу цінні папери - іменні безпроцентні цільові облігації у кількості 11530 шт., які були іметовані у без документарній формі ТОВ "Правильна компанія", ціна пакету яких складає 691800,00 грн.

Сторонами не заперечувався той факт, що Банк виконав свої зобов'язання щодо надання позивачу ОСОБА_1 кредитних коштів за договором №014/144154/3172/74 від 13 лютого 2008 року, однак, у серпні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №4/144154/3172/74 від 13 лютого 2008 року, укладений між позивачем та відповідачем, посилаючись на те, що відповідач не виконав переддоговірну роботу, умови кредитного договору є несправедливими та відповідач ввів позивача в оману, що згідно ст. 230 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

В ході розгляду справи представником відповідача було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. 252 - 255 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким, чином відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції застосував наслідки спливу строку позовної давності, виходячи з того, що спірний договір між сторонами було укладено у 2008 році, був добровільно підписаний позивачем та певний час виконувався ним, що свідчить про обізнаність позивача щодо укладання договору на певних умовах, проте із позовною заявою про визнання його недійсним ОСОБА_1 звернувся лише в серпні 2017 року, тобто більш ніж через 9 років з моменту його укладення і після спливу встановленого трирічного строку позовної давності.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що апелянт є споживачем послуг і не є фахівцем із споживчого кредитування, а тому одразу не міг знати щодо наявності порушень його майнових прав та інтересів, як споживача послуг.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки протягом 9 років у позивача не виникало жодних питань (не звертався до представників банку за додатковою інформацією щодо умов кредитування, до юристів та спеціалістів із галузі кредитування, із позовами щодо визнання умов договору недійсними тощо) з виконання умов спірного договору, він його добровільно підписав ще у 2008 року та певний час його виконував, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 в умовах кредитування та згоду на такі умови, проте із позовом він звернувся лише у 2017 році.

Водночас, п. 15.7 Кредитного спірного договору свідчить, що позичальник підтвердив, що перед укладенням цього договору він був повідомлений про всі умови споживчого кредитування в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Тобто, підписуючи даний договір у 2008 році ОСОБА_1 був повідомлений про всі його умови кредитування, однак до 2017 року із позовними вимогами про визнання його недійсним не звертався.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то колегія суддів не приймає їх до уваги, так як всі вони зводяться до невідповідності умов кредитного договору положенням Закону України "Про захист прав споживачів" і не стосуються обґрунтованості підстав у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним у зв'язку із спливом строку позовної давності.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова