Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 753/9563/14-ц

провадження № 61-16578св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Немировської О. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «ФФ «Дарниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири у розмірі

115 070,30 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 1997 року між закритим акціонерним товариством «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «ФФ «Дарниця», та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 .

У пунктах 4, 5 зазначеного договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири здійснено за 31 962 грн, що на момент здійснення операції становило 16 877 умовних одиниць за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення цього договору, які покупці зобов`язуються виплатити продавцю протягом п`ятнадцяти років з моменту укладання цього договору, тобто до 06 лютого 2012 року.

Посилаючись на те, що відповідачі сплатили кошти за договором не у повному обсязі, оскільки вартість квартири визначена за офіційним курсом національної валюти до долара США, установленим НБУ на день платежу, а не на день укладання договору, позивач, збільшивши позовні вимоги та у зв`язку із встановленням факту смерті відповідача ОСОБА_2 , просив стягнути із ОСОБА_1 242 434,82 грн заборгованості, яка утворилась станом на 07 грудня 2015 з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня

2015 року позов ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача 242 434,82 грн, з яких 217 417,08 грн - заборгованість за договором купівлі-продажу, 25 017,74 грн - три проценти річних. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повинні були сплатити вартість квартири, виходячи з курсу долара США станом на день здійснення платежу, а не на час укладення договору, у національній валюті, тому вони мають доплати ПрАТ «ФФ «Дарниця» залишок заборгованості та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року скасовано, у задоволенні позову ПрАТ

«ФФ «Дарниця» відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у спірному договорі купівлі-продажу квартири сторони погодили грошовий еквівалент в умовних одиницях здійснюваної у національній валюті операції, при цьому в пункті

4 цього договору зазначено еквівалент вартості квартири на день укладення договору, тобто на 06 лютого 1997 року. Сторони не погоджували, що у разі зміни курсу валют, покупці будуть зобов`язані вносити кошти з урахуванням перерахунку, який буде проводитися за зміненим курсом валют. Норма статті 533 ЦК України набрала чинності лише з 01 січня

2004 року, тому у момент укладення договору відповідачі не могли знати, що законодавець передбачить порядок розрахунків, який суттєво обтяжить їх відповідальність.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «ФФ «Дарниця», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, оскільки, укладаючи договір купівлі-продажу від 06 лютого 1997 року, сторони погодили, що вартість квартири буде сплачуватися покупцями за офіційним курсом національної валюти до долара США, установленим НБУ на день платежу.

Заявник вважає, що до спірних правовідносин має застосовуватися частина друга статті 533 ЦК України, відповідно до якої належним виконанням зобов`язання за договором купівлі-продажу квартири слід вважати сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у вказаному договорі в умовних одиницях, перерахованих у гривню за курсом долара США до гривні на день платежу. Вказує, що суд першої інстанції правильно врахував обставини, встановлені у рішенні апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-796-2658 та рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12, яким також встановлено, що належним виконанням зобов`язання за договором слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорах в умовних одиницях, перерахованих у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів. Апеляційний суд, на думку заявника, безпідставно не взяв до уваги вказаних преюдиційних судових рішень.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Апеляційний суд правильно врахував практику Верховного Суду України у правовідносинах з аналогічними фактичними обставинами справи.

У січні 2019 року представник ПрАТ «ФФ «Дарниця» подав до Верховного Суду міркування щодо розгляду справи, посилаючись на те, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 753/22010/14-ц (провадження № 14-211 цс 18), яке 08 січня 2019 року внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, наведено мотиви, які мають бути враховані при розгляді справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 753/9563/14-ц із Дарницького районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 05 червня 2019 року справу № 753/9563/14-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року справу за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 06 лютого 1997 року між ЗАТ «ФФ «Дарниця» та

ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, і ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 .

Згідно з положеннями Закону України «Про акціонерні товариства»

06 червня 2012 року ЗАТ «ФФ «Дарниця» змінило власне найменування на ПрАТ «ФФ «Дарниця».

Відповідно до пункту 4 вказаного договору, продаж квартири здійснено за 31 962 грн, що на момент здійснення операції складало 16 877 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору, що на день укладення договору відповідає офіційному курсу НБУ гривні до долара США.

Згідно з пунктом 5 договору покупець повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору. Кінцевий строк виконання зобов`язання з оплати вартості квартири настав 06 лютого 2012 року.

Також судом установлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті спадкова справа не заводилась.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленою обставину наявності у відповідачів заборгованості перед позивачем щодо оплати вартості квартири станом на 10 грудня 2015 року у розмірі 9 197 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ гривні до долара США (24,95 грн за 1 долар США) становить 217 417,08 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПрАТ «ФФ «Дарниця» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що матеріалами справи повністю встановлено та підтверджено сплату відповідачем вартості квартири за укладеним договором купівлі-продажу. Також суд вказав, що умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу визначають, що продаж здійснено за 31 962,00 грн, що на момент здійснення операції складає 16 877,00 умовних одиниці за курсом НБУ на день укладення договору. Згідно з пунктом 5 договору визначено обов`язок відповідача сплатити вартість квартири протягом 15 років. Проте договір не містить посилання на визначення обов`язку по оплаті вартості квартири в залежності від курсу будь-якої іноземної валюти. Також у договорі відсутній будь-який графік платежів, який повинна була виконувати відповідач в залежності від курсу іноземної валюти і відсутній порядок здійснення розрахунку із корегуванням розміру періодичного платежу відповідно до курсу НБУ щодо іноземної валюти.

Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (у випадку безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Аналіз змісту договору купівлі-продажу свідчить, що правила, встановленні статтею 213 ЦК України, не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.

За правилом сontra proferentem - слова договору мають тлумачитись проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову у договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не лише у тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені, але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, але були включені до договору під переважним впливом однієї зі сторін.

Правило тлумачення умов договору contra proferentem передбачає, що його застосування вимагає від суду з`ясування авторства спірної договірної умови.

Верховний Суд виходить з того, що, якщо не доведено інше, стороною, яка розробила і (або) запропонувала спірну умову договору, є: у договорі, укладеному між особою, що здійснює підприємницьку діяльність, і фізичною особою (у тому числі споживачем), - сторона , що здійснює підприємницьку діяльність. При неясності волі сторін суд має вибрати варіант, що відповідає інтересам покупця.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

При з`ясуванні порядку проведення розрахунків за договором купівлі-продажу, слід зробити висновок, що пункти 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визначення суми, що підлягає сплаті, з урахуванням умовних одиниць за курсом НБУ саме на день укладання договору купівлі-продажу.

Таких же висновків дійшов і Верховний Суд України у постановах

від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2134цс15, від 08 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16, Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід з`ясувати сутність такого визначення.

Встановивши, що на виконання умов укладеного договору купівлі-продажу від 06 лютого 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатили повну суму вартості квартири, апеляційний суд зробив правильний висновок про належне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу.

Колегія суддів відхиляє доводи ПрАТ «ФФ «Дарниця» про те, що апеляційний суд не взяв до уваги обставини, встановлені в рішенні апеляційного суду

м. Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-796-2658, та в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року (№ 6-26110св12).

Згідно з частиною третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Аналіз змісту рішення апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-796-2658 свідчить, що предмет позову у цій справі стосувався усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії, а саме - письмово повідомити Сьому Київську державну нотаріальну контору, що власники квартир сплатили повну їх вартість. Апеляційний суд у мотивувальній частині рішення відобразив зміст довідки ПрАТ «ФФ «Дарниця» від 07 вересня 2012 року згідно якої є заборгованість у сумі

9 197 долара США. При цьому оцінку цій довідці суд не надав, а лише вказав, що доказів на спростування довідок ПрАТ «ФФ «Дарниця» від

07 вересня 2012 року про заборгованість з оплати за даними договорами позивачами не надано.

Аналіз змісту рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року (№ 6-26110св12) свідчить, що ОСОБА_1 не був учасником цієї справи. Тому це рішення не має преюдиціального значення для нього.

Посилання ПрАТ «ФФ «Дарниця» на рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України» суд відхиляє, оскільки у цій справі договір містив пункт, який встановлював, що у випадку падіння валютного курсу гривні загальна сума, що підлягає сплаті, не може бути меншою за гривневий еквівалент

17 000 доларів США. Відповідач (покупець) не заперечував зміст цього пункту. Між сторонами не існувало розбіжностей у його тлумаченні, що саме виплачена сума не повинна бути меншою за відповідний еквівалент доларів США. Проте цей пункт договору покупець не виконав. Оскільки вважав, що його представник при укладенні договору, діяв з перевищенням повноважень, погоджуючись на таке положення, що робить договір недійсним. Ця позиція була підтримана внутрішніми судами України.

Разом із цим, у цій справі між сторонами існує розбіжність у тлумаченні пунктів 4 та 5 договору купівлі-продажу, якими передбачено, що продаж квартири здійснено за 31 962 грн, що на момент здійснення операції складає 16 877 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладання договору, які покупець зобов`язався виплатити продавцю протягом п`ятнадцяти років з моменту укладання договору. І ці пункти покупець виконав.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня

1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення апеляційного суду без змін, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а касаційна скарга - без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року залишити

без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
В. П. Курило