КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/8974/17-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/3028/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у квітні 2017 рокуПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 144,60 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 11.01.2014 відповідачка отримала кредит у розмірі 8 598,53 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості передбачено шляхом внесення щомісячних платежів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22 661,61 грн, з яких 8 232,83 грн - заборгованість за кредитом; 4 549,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9 879,30 грн - заборгованість за пенею та комісією. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову про стягнення 9 879,30 грн заборгованості за пенею, комісією та судового збору 1 600 грн - відмовити та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 1 482,99 грн штрафу відповідно до п 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 11.01.2014 та вирішити питання про стягнення судового збору. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що вона отримала кредит у розмірі 1 000 грн та у зв`язку з неможливістю своєчасно погасити цей кредит підписала генеральну угоду про реструктуризацію, згідно з якою суму кредиту збільшено до 8 232,83 грн шляхом додавання до тіла кредиту процентів, які нею не були сплачені та штрафних санкцій за період з 17.09.2007 по 11.01.2014. У відзиві вона визнала позов лише на суму 8 232,83 грн. В решті вимоги позивача вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не додано до позовної заяви переліку документів, які складають кредитний договір, а також не надано його належно завіреної копії. Суд не звернув уваги на те, що умови та правила надання банківських послуг не містять її підпису, а відтак відсутні докази, які б підтверджували, що саме з цими умовами та правилами вона була ознайомлена підписуючи угоду про реструктуризацію. Позовна давність щодо стягнення штрафних санкцій складає 1 рік, в Умовах цей строк збільшено до 50 років, проте цих Умов вона не підписувала і у суду не було підстав вважати, що сторони досягли згоди щодо збільшення позовної давності. Судом не встановлено час протягом якого виникла заборгованість, та період протягом якого вона не сплачує заборгованість, а також не встановлено суму стягнутої пені та не визначено яку суму комісії стягнуто з боржника та за які додаткові послуги банку ця комісія нарахована.

У судовому засіданні відповідач підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача Хитрова Л.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.01.2014 ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 8 598,53 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» умовами та правилами, тарифами складають між нею та банком кредитний договір, підтверджується її підписом.

ОСОБА_3 повністю визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї 12 782,31 грн, з яких 8 232,83 грн - заборгованість за кредитом; 4 549,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.3 генеральної угоди згідно ст. ст. 212, 651 ЦК України у випадку порушення боржником будь-якого із зобов'язань, передбачених договорами та розділом 1 «Реструктаризация задолженности» Генеральної угоди більш ніж на 1 день: строком повернення кредиту, який визначений п.п. 1.1.3 Генеральної угоди - 31.01.2016, є 2-й день з моменту такого порушення, вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, які слідує за днем повернення кредиту (2-й день), вважається простроченою.

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років.

Згідно п. 1.1.2.1.7 Умов клієнт зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбаченим цим договором.

Відповідно до п. 1.1.7.6 Умов при відсутності на картрахунку картки коштів в розмірі, достатньому для оплати послуг Банку для продовження дії карти, і при ненадходження грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення терміну дії картки банк стягує комісію за обслуговування рахунку відповідно до діючих тарифів. Зазначена комісія стягується банком після закінчення зазначеного в цьому пункті терміну щомісяця. У разі якщо залишок на картрахунку менше розміру комісії, встановленої Тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування картрахунку встановлюється в розмірі залишку коштів на картрахунку. При нульовому залишку коштів на неактивному картрахунку картки останній закривається.

Згідно п. 1.1.7.13 клієнт зобов'язується сплачувати комісії та інші плати, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта, відповідно до Тарифів.

Згідно п. 2.2 Генеральної угоди від 11.01.2014 підписаної між сторонами при порушенні Позичальником термінів погашення заборгованості, зазначених у генеральній угоді, більш ніж на 31 день, з 32 дня порушення, заборгованість вважається простроченою.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав відповідачці кредитні кошти на умовах, погоджених сторонами, а відповідач порушила умови договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір є двостороннім правочином. Це добровільне і належним чином оформлене волевиявлення обох сторін, які дійшли згоди стосовно всіх істотних умов, наслідком чого стало підписання кредитного договору.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети від 12.09.2007, Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 11.01.2014 та витяг з Умов і Правил надання банківських послуг (далі Умови).

У копії анкети - заяви, яка надана позивачем на підтвердження доводів про укладення з відповідачкою кредитного договору вказано про те, що відповідач отримала 26.09.2007 кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду», ліміт кредитування 3 000 грн, відсотки за користування кредитом 1,9 % на місяць.

Виходячи з таких умов договору позивач мав право надати відповідачці кредит у розмірі не більше 3 000 грн та отримати проценти на умовах, передбачених для картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» у розмірі 1,9 % на місяць. При цьому право на отримання процентів позивач мав до закінчення строку дії картки.

Доказів про строк дії картки, про вручення відповідачці пам`ятки клієнта позивач не надав. Також позивач не надав Умов і Правил надання банківських послуг, які були чинні на час підписання відповідачкою анкети - заяви, а саме на 12.09.2007.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір про реструктуризацію заборгованості не є самостійним договором, а є додатковим договором до основного договору про умови надання кредитних коштів. Для вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, правильності визначення їх розміру, основним питанням, яке підлягає встановленню є розмір процентів, який визначений сторонами при укладенні договору, строк дії договору, а відтак і період нарахування таких процентів та розмір штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач будь - яких доказів передання грошових коштів відповідачці не надав та не вказав дату видачі таких коштів.

Позивач мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами по ставці, яка визначена у анкеті - заяві лише з дати видачі коштів відповідачці та по строк дії картки.

Відповідач стверджує, що отримала від позивача у кредит лише 1 000 грн ще у 2007 році, а 8 232,83 грн, яка зазначена позивачем як сума по тілу кредиту це є сумою тіла кредиту 1 000 грн з урахуванням процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, нарахованими за період з 17.09.2007 по 11.01.2014.

Представник позивача у судовому засіданні не надала відповіді на запитання колегії суддів про те, яку суму кредитних коштів та коли видано відповідачці, проте підтвердила, що при укладенні Генеральної угоди будь - яких кредитних коштів відповідачці не надавалося.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розрахунок заборгованості надано позивачем лише з 11.01.2014. Будь - якого іншого розрахунку про те, як розраховано борг на час укладення Генеральної угоди не надано та не надано виписки з рахунку відповідачки, з якого б можливо було встановити суму та час видачі кредитних коштів, списання коштів в рахунок погашення боргу тощо.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вважав позовні вимоги доведеними та стягнув суму, яка у більше ніж двадцять разів перевищує суму коштів, отриманих відповідачкою від банку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач визнала позовні вимоги у розмірі 8 232,83 грн, які як вона вказує складаються з 1 000 грн коштів отриманих від банку як кредит та нарахованих на цю суму відсотків та штрафних санкцій за період з 17.09.2007 по 11.01.2014.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки визнання позову на суму 8 232,83 грн не порушує вимог закону колегія суддів вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені лише в цій частині.

Визнання позову в частині заборгованості по процентам у сумі 4 549,48 грн суперечить вимогам закону, оскільки ці проценти нараховані не на суму кредитних коштів, які видані відповідачці, а на суму кредиту, разом з процентами та штрафними санкціями.

Проценти за користування кредитом - це плата позичальником кредитору коштів за користування наданими йому коштами. Нарахування ж процентів на проценти, а також нарахування процентів на штрафні санкції законом не передбачено, а відтак суд першої інстанції мав постановити ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову в цій частині.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у сумі 8 232,83 грн.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за правилами ст. 141 ЦПК України. Оскільки судовий збір сплачено у мінімальному розмірі, незважаючи на часткове задоволення позову з відповідачки підлягає стягненню 1 600 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 8 323,83 грн заборгованості та судовий збір у сумі 1 600 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 13.03.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик