Дата документу 12.09.2019 Справа № 337/937/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/937/19
Провадження №22-ц/807/2728/19
№22-ц/807/2728/19-2
Головуючий в 1-й інстанції Ширіна С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Бєлки В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 27 червня 2019 року) та додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2019 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання та витрат на правничу допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 04.07.1996 року по 09.10.2018 рік працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді (професії) «підручний сталевара мартенівської печі» в мартенівському цеху в умовах впливу шкідливих факторів, про що зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 06.02.2019 року форма П-4. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 15.01.2019 року №79 йому було встановлено професійний характер захворювання. За результатом огляду МСЕК 04.03.2019 року встановлено 30% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Внаслідок отримання професійних захворювань через нехтування адміністрацією ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» своїх обов`язків по створенню безпечних умов праці він постійно вимушений знаходитись під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного та амбулаторного лікування та зазнає значних моральних страждань, оскільки порушився його нормальний образ життя. Просить суд стягнути із ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, в сумі 30 000,00 гривень та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 гривень.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ( м. Запоріжжя вул. Південне шосе,буд.72) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 30 (тридцять) тисяч гривень у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ( м. Запоріжжя вул. Південне шосе,буд.72) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Відповідно до додаткового рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2019 року, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" ( м. Запоріжжя вул. Південне шосе,буд.72) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот ) грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 15000,00 грн., розмір судового збору до 230,52 грн., витрат на правничу допомогу до 1350,00 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано, що професійне захворювання позивача виникло не через порушення відповідачем обов`язків роботодавця з дотримання законодавства про охорону праці, а через недосконалість технологічного процесу виробництва сталі в мартенівських печах, де використовується праця підручного сталевара. При визначені розміру моральної шкоди судом не дотримано принципу розумності, виваженості та справедливості, в зв`язку з чим сума моральної шкоди стягнута за рішенням суду є невиправдано великою. Сума судових витрат та витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню з зв`язку невірним розрахунком її суми.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 04.07.1996 року по 09.10.2018 рік працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на посаді (професії) «підручний сталевара мартенівської печі» в мартенівському цеху в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 15.01.2019 року № 79 позивачу встановлені наступні захворювання професійного характеру: Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пило токсичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії.),група В,ЛН другого ступеня.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 06.02.2019 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів.

За результатом огляду МСЕК 04.03.2019 року позивачу встановлено 30% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції вважав встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, зазнав професійного захворювання із встановленням третьої групи інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 30% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань і є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України. Виходячи з принципів розумності й справедливості, суд першої інстанції вважав, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 30 000,00 гривень.

Ухвалюючи додаткове судове рішення від 03 липня 2019 року у цій справі, суд першої інстанції враховуючи складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, потребу у вчинені запитів адвоката, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, підстави відкладення судових засідань, дійшов висновку щодо часткового стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн., так як судове засідання 10.05.2019 року - відкладено, судове засідання 03.06.2019 року - тривало 6 хвилин. Розрахунок: 6000,00 грн.(загальна сума витрат) -1000,00 грн. (судове засідання 10.05.2019 р.) - 500,00 грн.(судове засідання 03.06.2019 р.=4500,00 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 30%, та отримав третю групу інвалідності безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, але, незважаючи на постійні курси лікування, покращення в стані здоров`я відсутнє. Встановлення інвалідності безстроково, свідчить про неможливість відновлення стану його здоров`я повністю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та забезпечення спецодягом і спецзасобами (респіратор та рукавиці) не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичних та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги підприємства щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, ступінь вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу, а достатньо того факту, що шкідливі умови праці були наявними у виробничій діяльності позивача.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та з урахуванням роз`яснень, наданих в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 30%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі неможливість такого повного відновлення, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково.

Суд на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що підтверджено висновками компетентних медичних установ щодо наявності у позивача складнощів із дихальною системою.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 сума у 30 000,00 грн.

Таким чином, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив їх доводи і дав їм правову оцінку, та на цьому підґрунті ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Оскільки позивач по даній категорії справи звільняється від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави судом першої інстанції обґрунтовано стягнутий з відповідача у сумі 768,40 грн., враховуючи, що судом прийнята до розгляду заява про зменшення розміру позовних вимог від 24.06.2019 року і позов з урахуванням вказаного уточнення задоволено у повному обсязі.

Витрати на правничу допомогу стягнуті відповідно до додаткового рішення суду першої інстанції з відповідача з урахуванням наданих на її підтвердження документів, складності справи, обсягу наданої правничої допомоги адвокатом, участі представника позивача в судових засіданнях.

Колегія суддів апеляційного суду, погоджується з розміром витрат на правничу допомогу присуджених до стягнення судом першої інстанції, і не вбачає підстав для її зміни, враховуючи, що в апеляційній скарзі незгода з вказаним розміром обґрунтована лише розрахунком зазначених витрат виходячи з ціни позову в 100000,00 грн., який був зменшений позивачем відповідно до заяви від 24.06.2019 року до 30000,00 грн., і вказане зменшення прийнято судом першої інстанції.

Ухвалюючи рішення у справі та додаткове рішення, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а вимоги щодо стягнення витрати на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року та додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 вересня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

В. Ю. Бєлка