Провадження №2/760/5384/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою;

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності йому та відповідачці, виділивши в користування:

-відповідачці дві кімнати розміром 19, 1 кв.м. та 16, 6 кв.м., об`єднану ванну та вбиральню площею 3, 9 кв.м., лоджію 1, 1 кв.м., а всього 39, 7 кв.м.;

-йому кімнату площею 9, 1 кв.м., гардеробну площею 4, 4 кв.м., об`єднану ванну та вбиральню площею 6, 4 кв.м., а всього 19, 9 кв.м.;

-в спільному загальному користуванні залишити об`єднану кухню і столову площею 44, 2 кв.м., коридор площею 7, 7 кв.м., коридор площею 2, 5 кв.м., а всього 54, 4 кв.м.

Посилається в позові на те, що 26 жовтня 2007 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб.

Від шлюбу мають двох дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування в шлюбі ним була придбана квартира АДРЕСА_1 вартістю 1 191 908, 25 гр., що підтверджується Свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 від 12 березня 2011 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення на підставі наказу № 215-С/КІ від 17 лютого 2011 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року шлюб між ними був розірваний.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, залишеним без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 квітня 2017 року, було розділено майно подружжя.

Згідно зазначеного судового рішення, зокрема, визнано за відповідачкою право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана квартира має загальну площу 114 кв.м. та складається з: трьох кімнат житловою площею 43, 8 кв.м., в тому числі, кімната площею 15, 6 кв.м., кімната площею 19, 1 кв.м., кімната площею 9, 1 кв.м.; об`єднаної кухні та столової площею 44, 2 кв.м.; двох об`єднаних ванн та вбиралень площами 6, 4 кв.м. та 3, 9 кв.м.; коридору площею 2, 5 кв.м.; гардеробної площею 4, 4 кв.м., лоджії площею 1, 1 кв.м., що підтверджується копією Технічного паспорту.

В зазначеній квартирі на даний час зареєстровані та постійно проживають відповідачка з дітьми, він проживає окремо за адресою: АДРЕСА_3 .

Протягом тривалого часу між ним та відповідачкою постійно виникають суперечності з приводу користування даним житловим приміщенням, звони не можуть дійти згоди з приводу оплати спожитих комунальних послуг.

Вважає, що має право на користування спільною з відповідачкою квартирою, а тягар оплати за спожиті комунальні послуги в квартирі вони мають нести спільно в тій частині, яка має відповідати розмірі площі, якою користується кожен з них.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

29 травня 2019 року відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Протокольною ухвалою суду від 27 червня 2019 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, об`єднано з первісним позовом.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом відповідачка зазначає, що порядок користування спірною квартирою склався ще з 2016 року.

Так, позивач визначив собі особисту кімнату площею 9,1 кв.м., в той час як всі інші кімнати, а саме: спальня, дитяча кімната, столова, кухня, гардероб, коридори і санвузли перебували в її та їх дітей загальному доступі.

Позивач міг вільно заходити, перебувати та користуватися будь-яким з цих приміщень без перешкод з її боку.

У зв`язку з цим, вважає, що порядок користування квартирою, який склався, повністю відповідає інтересам позивача та інтересам її та їх дітей.

Просить визначити порядок користування квартирою в порядку, зазначеному позивачем, за виключенням об`єднаної ванни та вбиральні площею 6, 4 кв.м., яку позивач просить виділити в користування йому

Просить залишити дане приміщення в спільному користуванні.

Крім того, зазначила, що рахунок за сплату житлово-комунальних послуг був розділений навпіл, оплату електроенергії і водопостачання вона здійснює самостійно і в повному обсязі у зв`язку з тим, що в зазначеній квартирі постійно користується водою та електроенергією.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні його підтримав, проти задоволення зустрічного заперечував.

Відповідачка за первісним позовом в судому засіданні його визнала частково, зустрічний просила задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог сторін, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між сторонами був укладений шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві був зроблений відповідний актовий запис № 3755.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року шлюб сторін був розірваний.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року було розділено майно подружжя.

Визнано за сторонами право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 за кожним.

/ а.с. 10 - 18 /

Відповідно до статей 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

З Технічного паспорта на квартиру, виготовленого 07 вересня 2009 року вбачається, що квартира складається з трьох житлових кімнат розміром: 28,3 кв.м., 16, 8 кв.м. та 19,1 кв.м., а всього 64, 2 кв.м.

Даний розмір житлової площі спірної квартири зазначено і в Свідоцтві про право власності на квартиру від 17 лютого 2011 року.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що дана технічна характеристика квартири відповідає технічній документації на будинок.

Згідно Технічного паспорта на квартиру від 09 листопада 2018 року квартира була реконструйована, внаслідок чого жила площа квартири на даний час становить 43, 8 кв.м.

Дозвільна документація на реконструкцію квартири при складанні Технічного аппсорта надана не була.

Позивач у судовому засіданні підтвердив, що реконструкція квартири була проведена без відповідних дозволів.

/ а.с.11 - 12; 19 - 25; 80 - 84 /

Тобто, первинний Технічний паспорт на спірну квартиру був виготовлений ще до набуття права власності на неї, а наданий позивачем у судовому засіданні, технічні характеристики якої, зазначені в ньому, які, з точки зору сторін, підлягають врахуванню при встановленні порядку користування квартирою,суперечать як первинному Технічному паспорту,так і Свідоцтву про право власності на неї.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року « Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення є відособленими та за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі.

Відповідно до ст.ст.100, 152 ЖК України / в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» / виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання.

Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Звертаючись до суду з встановленням порядку користування квартирою, сторони в судовому засіданні належних доказів законності реконструкції квартири, наслідком якої стало її перепланування та значне зменшення житлової площі, суду не надали.

Крім того, будь-яких доказів, які б свідчили як про перепланування, так і відповідність його вимогам закону, також не надали.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основні положення про докази визначено Главою 5 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, і які б давали підстави для висновку про проведені реконструкцію та перепланування сторони суду не надали.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог сторін.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з позивача за первісним позовом на користь відповідачки 768, 40 гр. судового збору, а також стягнення з позивачки за зустрічним позовом на користь відповідача 768, 40 гр. сплачених ними при зверненні до суду.

Керуючись ст.41 Коституції України, ст.ст. 15,16, 317,319, 321, 355, 356, 358, 383 ЦК України, ст.ст.100, 152 ЖК України, ст.ст. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою відмовити.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768, 40 гр. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768, 40 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 вересня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва