Провадження № 2/201/1358/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верба Віталій Миколайович) про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності,

В С Т А Н О В И В:

05.12.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, визначивши третьою особою без самосійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса ДМНО Вербу В.М. (а.с. № 3 - 13).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.12.2018р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін відповідно до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 31).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.12.2018р. за заявою позивача забезпечено позов шляхом накладення арешту на будівлю фруктосховища, яка є предметом іпотеки і предметом спору у цій справі (а.с. № 33).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.05.2005р. він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № DNU0GK00000511, на підставі якого отримав кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 310 760 дол.США зі строком повернення до 30.05.2012р. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30.05.2015р. уклав з банком договір іпотеки № DNU0GK00000511, на підставі якого передав в іпотеку будівлю фруктосховища з приналежними спорудами, розташовану за адресою : м. Дніпропетровськ (з 2016р. назва - м. Дніпро), вул. Горяна, буд. 2-б.

16.03.2017р. дізнався про те, що приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Вербою В.М. 01.12.2016р. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на будівлю фруктосховища за ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Зауважує на тому, що п. 29 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», а саме, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Проте у порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015р. № 1127, п. 18.11. договору іпотеки, банк не надсилав, а позивач не отримував вимоги щодо усунення порушення, висновку про оцінку предмета іпотеки, що призвело до порушення умов договору, порушення його права власності на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, просив визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса ДМНО Дніпропетровської області Верби В.М. про державну реєстрацію права власності на будівлю фруктосховища за ПАТ КБ «ПриватБанк», скасувати у державному реєстрі запис про право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач позовні вимоги не визнав. 08.02.2018р. представник відповідача - Гринь К.А. (діє на підставі довіреності від 10.08.2018р. - а.с. № 37) надав суду заяву, у якій не заперечував проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження, просив у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. № 36). 11.02.2019р. представник відповідача надав заяву, у якій вказав, що аналогічний спір вже розглядався Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська під головуванням судді Ходаківського М.П. по справі № 201/11779/17. Рішення суду першої інстанції скасоване постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.11.2018р. у зв'язку із порушенням правосуб'єктності сторін. Тому просив відмовити у задоволенні позову. Не заперечував проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження (а.с. № 38). Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Верба В.М., отримавши 21.12.2018р. копію ухвали судді Ткаченко Н.В. від 10.12.2018р., копію позовної заяви з додатками, своїм правом на подачу письмових заперечень не скористався (а.с. № 34,35).

Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, оцінивши зібрані докази по справі у відповідності до правил ст. 89 ЦПК України, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

30.05.2005р. ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № DNU0GK00000511, за умовами якого отримав кредитні кошти у розмірі 310 760 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 30.05.2012р. (а.с. № 14, 15).

Також 30.05.2005р. з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № DNU0GK00000511, предметом якого є будівля фруктосховища літ. А-1 загальною площею 1636,10 кв.м., яка належить позивачеві на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2005р. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Петрушенською І.Р. і зареєстрований в реєстрі за № 3527 (а.с. № 16, 17).

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32660501 від 01.12.2016р., прийнятого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вербою В.М., проведено державну реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержателем) права власності на будівлю фруктосховища, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Горяна, 2-б, загальною площею 1636,1 кв.м. (а.с. № 18, 19).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна підставою виникнення права власності (номер запису про право власності: НОМЕР_1) є: договір іпотеки, серія та номер: 3527 від 30.05.2005р., посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Петрушенською І.Р. (а.с. № 19).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на день укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3).

Частинами 1, 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Пункт 29 договору іпотеки від 30.05.2005р. містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Цим пунктом сторони договору погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у спосіб, визначений ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Пунктом 18.11. договору іпотеки обумовлено, що у разі порушення іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та (або) іпотекодавцем зобов'язань за цим договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 10 цього Закону державним реєстратором є нотаріус.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії, передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Згідно з п. 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому, підтвердженням отримання іпотекодавцем письмової вимоги банку, а отже, і завершення 30-денного строку з моменту її отримання, може бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009р. № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 12.05.2006р. № 211.

Дослідивши наявні у справі матеріали, вважаю, що відповідачем не надану суду належних і допустимих доказів того, що реєструючи за собою право власності на будівлю фруктосховища, банк діяв з дотриманням вимог п. 61 Порядку№ 1127 і ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

З урахуванням того, що відповідачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б підтверджували письмове повідомлення банку, скероване на адресу ОСОБА_1, у якому банк мав би повідомити останнього, що він є боржником за кредитним договором (із зазначенням суми кредитної заборгованості), має усунути порушення та банк має намір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Таке повідомлення не надане представником АТ КБ «ПриватБанк» і під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (п. 1); перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2).

Згідно з ч. 4 ст. 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Частина 1 статті 23 цього Закону передбачає, що розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором у випадку, зокрема: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки, у яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, якими, зокрема, є: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом (п. 3 ч. 1); подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. 4 ч. 1).

Таким чином, доходжу висновку про те, що приймаючи 01.12.2016р. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32660501, а саме: право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на будівлю фруктосховища, приватний нотаріус Дніпровського МНО Верба В.М., який діяв як державний реєстратор прав на нерухоме майно, не звернув увагу на те, що заявником ПАТ КБ «ПриватБанк» не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять повідомлення іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я іпотекодавця ОСОБА_1 про усунення порушень, передбаченого п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та повідомлення про намір іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом переходу до банку права власності на предмет іпотеки, у приватного нотаріуса Дніпровського МНО Верби В.М. були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. "а" п. 2 ч.6 ст. 37 Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013р., або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Розглядаючи даний спір, враховано те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.11.2018р. було скасоване рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/11779/17, яким задоволені аналогічні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського МНО Верби В.М., у зв'язку із тим, що позов пред'явлено до неналежного відповідача - нотаріуса (а.с. № 41-45).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, звернув увагу на те, що кредитні та іпотечні договірні відносини існують між позивачем і ПАТ КБ «ПриватБанк». Саме на підставі цих правочинів приватний нотаріус, якого позивач визначив відповідачем, вчинив рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстрував право власності на предмет іпотеки за банком. Оскаржуваним рішенням порушуються права ПАТ КБ «ПриватБанк», який повинен бути у даній справі саме відповідачем.

Разом із тим, це не є підставою для відмови в задоволенні цього позову до банка, оскільки позов пред'явлено до іншого відповідача, що виключає аналогічність спору (як і закриття провадження), у зв'язку з чим заперечення представника банку оцінюються критично.

Варто зазначити, що правовідносини стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки, у т.ч. шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про іпотеку», умовами договору між боржником (іпотекодавцем) і банком (іпотекодержателем).

Спір щодо оскарження реєстраційної дії реєстратора щодо оспорюваного або невизнаного речового права є цивільно-правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. Зазначений правовий висновок зазначений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі № 396/2550/17, відповідно до якого при визначенні суду, який повинен розглядати справу (адміністративний чи цивільний/господарський) велике значення має не лише сторона справи дії якої оскаржуються, а й відносини з яких виник спір. Якщо взяти питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то такі відносини будуть цивільно-правовими, адже дії реєстратора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки витікають з відносин пов'язаних з неналежним виконанням положень кредитного та іпотечного договорів. А тому, спір виникає не між реєстратором, як суб'єктом владних повноважень та іпотекодавцем (хоча реєстратор повинен бути відповідачем), а в першу між іпотекодавцем і іпотекодержателем на підставі відповідних договорів, що призвело до вчинення реєстратором відповідної реєстраційної дії. Як наслідок спір виникає між учасниками цивільних відносин та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

За вищезазначеного, слід дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог до банківської установи - АТ КБ «ПриватБанк» (раніше - ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762грн. (за дві вимоги немайнового характеру по 704грн.80коп. за кожну та за подачу заяви про забезпечення позовних вимог у розмірі 324грн.40коп.) (а.с. № 2, 22).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,6, 203, 208, 206, 626, 627, 638, 642, 643 ЦК України, положеннями Законів України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25.12.2015р. № 1127, правовим висновком Верховного Суду у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі № 396/2550/17, ст.ст 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верба Віталій Миколайович) про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби Віталія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32660501 від 01.12.2016р., на підставі якого за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме: будівлю фруктосховища загальною площею 1636,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Горяна, 2-б.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № НОМЕР_1 на будівлю фруктосховища, загальною площею 1636,10 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2) за Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.