Справа № 212/6049/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Чорного І.Я.;

з участю секретаря судового засідання Поперечної А.С.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про зміну формулювання причини звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про зміну формулювання причини звільнення.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

25 вересня 2018 року позивач надав суду уточнену позовну заяву про зміну формулювання причин звільнення.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 30 жовтня 2018 року.

В своєму позові, позивач ОСОБА_4 просила суд зобов'язати Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (, 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична) змінити формулювання причин її звільнення з 08 травня 2018 року, зазначивши: «звільнена за ч. 3 ст. 38 Кодексу Законів про працю України» та видати належним чином оформлену трудову книжку або її дублікат у разі втрати. Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на її користь сплачений нею судовий збір у сумі 640 гривень 00 копійок та стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на її користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_4 зазначила, що вона з 17 січня 1986 року працювала на підприємстві відповідача. Наказом № 182-к від 08 травня 2018 року її було звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Однак, заяви про звільнення за власним бажанням, вона не писала, а 07 травня 2018 року подала відповідачу заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та умов Колективного договору з 08 травня 2018 року, у якій зазначила причини, що стали підставою для написання заяви про звільнення а саме у зв'язку з невиконання роботодавцем законодавства про працю яке виразилось у систематичному безпідставному зменшенні її премії в порушення штатного розкладу, п. 1.4. Положення про преміювання працівників на 2016-2018 роки затвердженого відповідно до Колективного договору укладеного між AT «Криворізька теплоцентраль» та колективом працівників, а також Додатку 5.5.3 до Колективного договору укладеного між AT «Криворізька теплоцентраль»та колективом працівників.

Таким чином позивачка зазначає, що вищевказаними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду оскільки допущене відповідачем порушення суттєво вплинули на виплату їй допомоги по безробіттю відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Розмір спричиненої моральної шкоди, вона оцінює у 10000 гривень 00 копійок.

Представник позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі посилаючись на зазначені в позові мотиви.

Представники відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_2, ОСОБА_3, в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на раніше зазначені в відзиві на позові обставини.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_4, з 17 січня 1986 року працювала на підприємстві відповідача. Згідно до наданої відповідачем копії експрес-накладної № 7185 ОСОБА_4, 07 травня 2018 року у відділенні № 16 поштового оператора «Нова Пошта» в місті Кривому Розі Дніпропетровської області було відправлено на адресу відповідача документи з зазначенням додаткової інформації «Заява про звільнення за п.3 ст.38 КзПП України. Заява про матеріальну допомогу» із зазначенням що відправлення під час приймання не оглядалось.

08 травня 2018 року на адресу AT «Криворізька теплоцентраль» надійшла заява про звільнення позивачки за вх. № 45.

Відповідачем розглянуто заяву за вх. № 45 від 08 травня 2017 року та листом, який знаходиться в матеріалах даної справи, від 08 травня 2018 року за вих. № 2112/05 повідомлено позивачку про її звільнення 08 травня 2018 року на підставі наказу за № 182-к за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Заслухавши сторони та вивчивши додані до матеріалів справи письмові докази суд вважає недоведеними позовні вимоги позивачки з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підставі вищезазначених норм закону суд дійшов висновку що позивачкою ОСОБА_4 та її представником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження того факту що, позивачка направивши на адресу відповідача заяву про звільнення, за її змістом просила відповідача звільнити її саме на підставі ч.3 ст. 38 КзПП України у зв'язку з невиконання роботодавцем законодавства про працю, в зв'язку з чим відповідачем допущено порушення трудового законодавства яке виразилось у винесенні наказу про звільнення позивачки за ст. 38 КзПП України, та внесення на підставі зазначеного наказу запису до трудової книжки із зазначенням причини звільнення «За власним бажанням», у зв'язку із чим позивачці було спричинено моральну шкоду, яка як зазначила позивачка полягає у тому що вона не могла отримати належні їй виплати допомоги по безробіттю відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Зокрема в розумінні ч.2 ст. 78 ЦПК України доказами які можуть в даному випадку підтвердити зазначене обґрунтування позовних вимог на яке посилається позивачка є оригінал та/або копія її заяви про звільнення, оригінали наказу про звільнення та трудова книжка, також докази в підтвердження порушення роботодавцем законодавства про працю, умов трудового або колективного договору про які зазначає позивачка.

В підтвердження своїх доводів позивачкою надано суду копію експрес-накладної № 7185 від 07 травня 2018 року згідно до якої позивачкою у відділенні № 16 поштового оператора «Нова Пошта» в місті Кривому Розі Дніпропетровської області було відправлено на адресу відповідача документи з зазначенням додаткової інформації «Заява про звільнення за п.3 ст.38 КзПП України, Заява про матеріальну допомогу» із зазначенням, що відправлення під час приймання не оглядалось. Зазначену копію накладної суд не приймає як належний доказ в розумінні ч.1 ст. 77 ЦПК України, оскільки зазначені оператором поштового відправника відомості в експрес накладній зазначені зі слів відправника. А саме відправлення під час приймання поштовим оператором не оглядалось, тому копія експрес-накладної № 7185 від 07 травня 2018 року не може підтвердити зміст документів у відправленні, та зокрема того факту, що відправлені на адресу відповідача документи містили заяву про звільнення позивача саме на підставі ч.3 ст. 38 КзПП України у зв'язку з невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов трудового або колективного договору.

Відповідно до ч. 4. ст.81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Судом, при розгляді справи в судовому засіданні, було запропоновано представнику позивача надати докази в підтвердження обставин на які вона посилається у поданому позові, однак представником позивача зазначені докази суду надані не були, обґрунтовуючи неможливість їх надання тим, що оригінали заяви про звільнення, наказу про звільнення та трудова книжка перебувають у відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Представником позивача зазначено, що між її довірителем та відповідачем склались неприязні відносини, що позбавляє позивача можливості отримання від відповідача будь-яких документів, однак представником позивача не надано суду належних доказів в підтвердження даної обставини.

Відповідно до ч. 5. ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.7. ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_4 про зміну формулювання причини звільнення та стягнення моральної шкоди в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 - 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про зміну формулювання причини звільнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. Я. Чорний