Справа № 462/5660/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/808/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м. Львів

Справа №462/5660/17

Провадження №22-ц/811/808/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Cимець В.І.

за участі представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув в режимі відеоконференції апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та Національного банку України

на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року у складі судді Ліуш А.І.

у справі

за позовом Приватного підприємства "Ламела Плюс" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_5 про розірвання договору пайової участі, припинення права власності, стягнення коштів та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2017 року Приватне підприємство "Ламела Плюс" звернулося до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_5, в якому, з врахуванням позовної заяви (том 1, а.с. 78-84) просило суд: 1.Розірвати договір пайової участі від 19.10.2017р. укладений між ПП "Ламела Плюс" та ОСОБА_5; 2.Визначити ідеальні частки в праві спільної часткової власності на приміщення закладу торгівлі загальною площею 436,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнавши за ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" частку у розмірі 33/100 у праві спільної часткової власності на приміщення закладу торгівлі закладу торгівлі загальною площу 436,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та за ПП "Ламела Плюс" частку в розмірі 67/100 у праві спільної часткової на приміщення закладу торгівлі загальною площею 436,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 3.Припинити право власності ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на частку в розмірі 33/100 у праві власності на приміщення закладів торгівлі загальною площею 436,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 4.Стягнути з ПП "Ламела Плюс" в користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 1 552 000,00 грн. за припинення частки 33/100 у праві власності на приміщення закладів торгівлі загальною площею 436,1 кв.м., що знадиться за адресою: АДРЕСА_1; 5.Визнати за ПП "Ламела Плюс" право власності на приміщення закладів торгівлі загальною площею 432,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування такого позову позивач посилається на те, що 24.03.2017р. між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (орендодавець) та ПП "Ламела Плюс" (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень, відповідно до якого передано в оренду нежитлові приміщення загальною площею 502, 6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. В подальшому, орендар та орендодавець погодили проведення необхідних ремонтних робіт у орендованому нежитловому приміщенні. Згодом, ОСОБА_5 виявив бажання взяти пайову участь у фінансуванні реконструкції нежитлових приміщень власним коштом, тому 19.10.2017р. між ОСОБА_5 та ПП "Ламела Плюс" було укладено Договір про пайову участь, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язався здійснити інвестування будівництва шляхом сплати інвестиційного внеску у розмірі 850 000,00 грн., а взамін отримував право набути у власність частку у об'єкті, що фінансувався.

Вважає, що оскільки ОСОБА_5 не сплатив у визначений договором строк кошти за договором, то позивач має право звертатися із вимогою про розірвання такого договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Позивач зазначає, що у зв'язку з несплатою ОСОБА_5 свого інвестиційного внеску, роботи з реконструкції нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 профінансувало повністю ПП "Ламела Плюс", всього на загальну суму 3 186 000,00 грн. На підставі ч. 4 ст. 778 ЦК України, та у зв'язку із тим, що вартість орендованого майна збільшилася на суму реконструкції, то вважає, що частка позивача у спірному майні становить 67/100, а частка ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" становить 33/100. З цих підстав, позивач просить припинити право власності ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на відповідну частку.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено повністю. 1.Розірвано договір пайової участі від 19 жовтня 2017 року, укладений між Приватним підприємством «Ламела Плюс» та ОСОБА_5. 2.Визначено ідеальні частки в праві спільної часткової власності на приміщення закладу торгівлі загальною площею 436,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнавши за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» частку в розмірі 33/100 у праві спільної часткової власності на приміщення закладу торгівлі загальною площею 436,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та за Приватним підприємством «Ламела Плюс» частку в розмірі 67/100 у праві спільної часткової власності на приміщення закладу торгівлі загальною площею 436,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 3. Припинено право власності Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на частку в розмірі 33/100 у праві власності на приміщення закладу торгівлі загальною площею 436,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 4. Стягнуто з Приватного підприємства «Ламела Плюс» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» грошову компенсацію за припинення частки 33/100 у праві власності на приміщення закладу торгівлі загальною площею 436,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1564530 /один мільйон п'ятсот шістдесят чотири тисячі п'ятсот тридцять/ гривень 00 копійок, які внесені на депозитний рахунок НОМЕР_1 Територіального управління державної судової адміністрації, у Державнійказанчейськійслужбі України МФО 820172 згідно Платіжного доручення №194648 від 13 грудня 2017 року. 5. Визнано за Приватним підприємством «Ламела Плюс» право власності на приміщення закладу торгівлі загальною площею 436,10 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 1).

Рішення суду оскаржив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і у своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14.12.2017р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У доводах апеляційної скарги вказує, що судом не було з`ясовано чи ПП «Ламела Плюс» було проведено будь-які будівельні роботи у зв`язку з якими вартість нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 збільшилась. Позивачем не було надано жодних доказів, які підтверджують на яку суму ПП «Ламела Плюс» було проведено будівельні роботи по реконструкції нежитлових приміщень. Зазначає, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є одноосібним власником нежитлових приміщень загальною площею 502,6 кв.м. Наголошує, що в даному випадку не підлягає застосуванню ст. 365 ЦК України. Вважає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-244цс14, за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Оскільки ПП «Ламела Плюс» не є власником вказаного майна, то обраний спосіб судового захисту є неправильним.

Також, рішення суду оскаржив Національний банк України та просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Залізничним районним судом міста Львова не було з'ясовано, що до укладення Договору оренди 25.05.2015 між Національним банком України та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено іпотечний договір з метою забезпечення вимог Національного банку, що випливають з Кредитного договору від 29.03.2009 №03/32, що укладений між Національним банком та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та будь-яких додаткових правочинів (договорів, угод до нього, додатків, змін та доповнень до нього), які можуть бути укладені після укладення до цього Договору (у тому числі що до суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов).

Предметом іпотеки вищевказаного Іпотечного договору є нерухоме майно, нежитлове приміщення, в будинку під літ. «А-4», загальною площею - 502,6 кв.м, в т.ч. площа підвальних приміщень - 264,5 кв.м.. що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. На підставі частини третьої статті 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Таким чином, подальші дії щодо здійснення реконструкції іпотечного майна Національного банку, що в рішенні Залізничного районного суду Львівської області було визнано поліпшенням нерухомого майна, внаслідок якого створено нову річ приміщенням закладу торгівлі площею 436,1 кв.м., у зв'язку з чим Позивач став співвласником нової речі у розмірах частки, яка відповідає його витратам на поліпшення орендованого майна є протиправним в силу нікчемності договору оренди.

Таким чином вважає, що неповне з'ясування обстави справи призвело до незалучення Національного банку у справу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача і до порушення прав Національного банку як іпотекодержателя. Просить скасувати рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи, за вказаною апелянтом адресою, суд повідомляв належним чином, а іншої адреси відповідачем не надано, окрім того як вбачається з матеріалів справи такий подав заяву про розгляд справи без його участі (т.1 а.с.87).

23.01.2019 року з метою належного повідомлення сторони апелянта про проведення судового засідання 07.03.2019 року о 12.00 год. здійснено оголошення на веб-сайті Львівського апеляційного суду про виклик ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 для участі у розгляді даної справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, рішення від 26.05.1988 року); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства, рішення від 16.12.1999 року).

Враховуючи вищезазначене, під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін «правом на суд».

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 року у справі № 757/9759/14-ц.

Відтак, колегія суддів вважає, що сторона апелянта повідомлена належним чином про місце та час розгляду справи, зокрема, шляхом надсилання на адресу апелянта поштового відправлення, розміщення оголошення на веб-сайті суду, здійснення телефонограми тощо, що свідчить про ефективне забезпечення апелянта «правом на суд».

Водночас, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, п. 35, ЄСПЛ, від 07.07.1989 року).

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року та «Трух проти України» заява № 50966/99, від 14.10.2003 року).

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Також Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Пономарьова проти України» вказав, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (заява № 3236/03, п. 41, ЄСПЛ, від 03.04.2008 року).

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона позивача, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до вимог ст.. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

18.10.2018 року цивільна справа № 462/5660/17 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору оренди нежитлових приміщень №112 від 24.03.2017р. ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" зобов'язалося передати орендарю ПП "Ламела Плюс" у строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 502,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно технічних висновків № 2 за результатами обстеження і визначення фізичного зношення конструкцій будинку в приміщеннях банку на АДРЕСА_1 від 2017 року, конструкції обстежених приміщень знаходяться в аварійному технічному стані і їх несуча здатність на діючі навантаження не забезпечена. Металоконструкції антресолі та деревяне перекриття потребують демонтажу і заміни.

Тому, за згоди ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", відповідно до договору підряду № 1 від 20 жовтня 2017 року, укладеного між ПП «Ламела Плюс» та ТзОВ «В-Інтер Груп», ТзОВ «В-Інтер Груп» зобов'язалося виконати комплекс будівельних робіт з реконструкції нежитлових приміщень з створенням приміщень закладів торгівлі на АДРЕСА_1. Вартість будівельних робіт становить 3186000,00 грн., що також стверджується зведеним кошторисним розрахунком вартості об'єкта будівництва № 1 від 20 жовтня 2017 року.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з п. 2.3. договору пайової участі від 19 жовтня 2017 року, укладеним між ОСОБА_5 та ТзОВ «Ламела Плюс», ОСОБА_5 зобов'язався здійснити інвестування будівництва нежитлових приміщень, площею 432,00 кв.м. внаслідок реконструкції приміщень на АДРЕСА_1 шляхом сплати інвестиційного внеску, а після реєстрації права власності на таке майно - отримати частку в майні у власність.

Згідно Висновку про вартість майна від 31 травня 2017 року, ринкова вартість вбудованих нежитлових приміщень площею 502,4 кв.м. на АДРЕСА_1 станом на 25 травня 2017 року, до проведення реконструкції, становила 1552000.00 грн. В той же час, станом на 28 листопада 2017 року, після реконструкції, вартість приміщення закладу торгівлі загальною площею 436,1 кв.м. на АДРЕСА_1 становить 4741000,00 грн, що стверджується висновок про вартість майна від 04 грудня 2017 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.05.2015р. між Національним банком України (іпотекодержатель) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, за умовами пункту 4 якого, в забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надає в іпотеку належне йому на праві власності наступне нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 502,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (том 2, а.с. 74-77).

Як зазначено у п.16.5 Договору іпотекодавець зобов»язується не передавати Предмет іпотеки в оренду (майновий найм), у спільну діяльність або безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження Предметом іпотеки без письмової згоди Іпотекодержателя.

Встановлено, що майнові права іпотекодержателя - Національного банку України на нежитлові приміщення, загальною площею 502,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані в державному реєстрі речових прав.

Як визначено у ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

У статті 12 цього закону вказано, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що у випадку передання предмета іпотеки в оренду третім особам, без згоди іпотекодержателя, прямо порушуються права останнього. А такий правочин є дефектний в силу закону.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що вирішенням даного спору порушуються права Національного банку України і відомості про їх майнові права на спірне майно містяться у офіційних реєстрах майнових прав.

В порушення вимог чинного процесуального закону не вирішив питання про залучення Національного банку України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, проте своїм рішенням вирішив питання про права та обов'язки такої особи.

Як зазначено у п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відтак, доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції належить скасувати, як таке, що ухвалене із порушенням норм процесуального права.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду відзначає, що розгляд даної справи та вирішення позовних вимог позивача, без участі іпотекодержателя - Національного банку України, є неможливим, так як позбавляє суд апеляційної інстанції можливості належно розглянути справу та встановити всі обставини, що в свою чергу дає підстави для винесення рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Апеляційний суд роз'яснює, що позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду з аналогічними вимогами в порядку передбаченому процесуальним законом, за умов залучення всіх осіб, права та інтереси яких зачіпаються розглядом даної справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України,Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та Національного банку України - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року скасувати та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову Приватного підприємства "Ламела Плюс" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_5 про розірвання договору пайової участі, припинення права власності, стягнення коштів та визнання права власності - відмовити .

Стягнути з Приватного підприємства "Ламела Плюс" в користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" - 12 000 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного підприємства "Ламела Плюс" в користь Національного банку України - 12 000 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

Головуючий

Судді