Дата документу 11.10.2019 Справа № 335/4372/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/4372/19 Головуючий у 1 інстанції Соляник А.В.
Провадження №22ц/807/2872/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 04 березня 2019 її було звільнено з посади завідуючого канцелярією адміністративно-господарського відділу підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, а також з посади секретаря керівника адміністративно-господарського відділу підрозділу підпорядкування генерального директора з таких само причин. Проте, відповідачем не було проведено повного розрахунку при звільненні. Письмові звернення позивача, що направлялись рекомендованими листам, відповідачем не отримувались. Позивач є єдиним годувальником в своїй сім`ї, оскільки її чоловік з 2017 р. є пенсіонером, а син є інвалідом з дитинства. Не проведення розрахунку при звільненні грубо порушує трудові права позивача та впливає на її психологічний стан, загрожує здоров`ю та життю її дитини. Незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, які полягають у тому, що у позивача погіршились стосунки із родичами та близькими, вона стала нервовою, постійно відчуває емоційний дискомфорт, порушено нормальний режим дня позивача через необхідність звертатися до різних інстанцій, банківських установ за позикою, щоб забезпечити своє існування.

Посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на її користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2019 року відмовлено у задоволені позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено жодними доказами факт заподіяння їй моральної шкоди з боку відповідача, зокрема доказів наявності такої шкоди, вини відповідача у її заподіянні, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням шкоди і діями відповідача. Натомість АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» надав до суду докази проведення розрахунку при звільненні 15 квітня 2019 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просила скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2019 року, та прийняти нове, яким задовольнити її вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 15 квітня 2019 року комбінатом було виплачено суму заборгованості яка утворилась ще з грудня 2018 року, що і стало причиною її звільнення за ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, вихідну допомогу в розмірі 3-х заробітних плат їй так і не було виплачено, що визнано самим відповідачем. Судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що майже півроку ОСОБА_1 не отримувала оплату за свою працю. Зазначає також, що невиплата заробітної плати значний період та не проведення з нею розрахунку при звільненні завдали їй чималих психологічних страждань, оскільки на її утриманні знаходиться дитина-інвалід, встановлений діагноз якого вимагає постійних затрат.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 серпня 2019 року (а.с. 112-113) в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1

09 вересня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на вищезазначену апеляційну скаргу. Вважають, що вона не підлягає задоволенню, оскільки при звільненні позивача АТ «ЗАлК» мало виплатити ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 25469,28 грн. та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 8798,01 грн. Вказані суми були перераховані підприємством позивачу 15 квітня 2019 року. А отже, твердження ОСОБА_1 щодо не проведення розрахунку з нею при звільненні не відповідає дійсності. Крім того, позивачем не доведено наявності спричиненої моральної шкоди, а також причинного зв`язку між діями/бездіяльністю позивача та моральною шкодою. Просили залишити оскаржуване рішення без змін.

ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом надала до суду відповідь на відзив, в якому зазнає, що судовим рішенням було встановлено факт заборгованості з виплати заробітної плати та інших невиплачених коштів (рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року по справі № 335/4062/19), а отже посилання на недоведеність є безпідставними.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Так, вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 8-9).

Наказом від 04.03.2019 № ЗАлК-19-П027/02а ОСОБА_1 звільнено з посади завідуючого канцелярією адміністративно-господарського відділу підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору (а.с. 11).

Наказом від 04.03.2019 № ЗАлК-19-П027/02а ОСОБА_1 звільнено з посади секретаря керівника адміністративно-господарського відділу підрозділу підпорядкування генерального директора, яку вона займала за сумісництвом, на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору (а.с. 10).

Між сторонами склалися правовідносини, що виникають із укладення трудового договору, і регулюються нормами КЗпП України.

Зокрема, за ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно зі ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ст.ст. 94, 97 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 КЗпП України).

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, за приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заробітної плати, належних сум у зв`язку зі звільненням, середнього заробітку за невиплачену в строк заробітну плату, компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2019 року по вказаній справі (№ 335/4062/19) частково задоволені вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 24222,10 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 27725,36 грн., в тому числі податки збори, обов`язкові платежі у розмірі 5406,45 грн.

Вищезазначеним рішенням встановлено факт порушення відповідачем виплати на користь ОСОБА_1 при звільненні, та факт нарахованої але невиплаченої у строки заробітної плати, що стало підставою для стягнення на користь позивачки заборгованості по заробітній платі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Крім того в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» в п.93 Суд зазначив, що Право на справедливий судовий розгляд, передбачене статтею 6 параграф 1 Конвенції (995 004), передбачає повагу до принципу верховенства права. Одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неповного з`ясування обставин.

Право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що діями відповідача були порушені права позивача на отримання плати за свою працю, чим завдано їй моральної шкоди, оскільки фактично позбавлено можливості задовольняти необхідні життєві потреби про що позивачем зазначено у позовній заяві. Порушення прав позивача щодо отримання винагороди за свою працю, з боку відповідача мало місце тривалий час та носило системний характер.

Крім того, дійсно, вбачається з матеріалів справи, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться дитина-інвалід ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23), що об`єктивно свідчить про наявність особистих потреб, які потребують додаткових витрат.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що факт заподіяння моральної шкоди позивачці знайшов своє підтвердження. Однак при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачці, в розмірі 4000 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів керується положеннями трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин справи, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р № 4.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження. А отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із прийняттям нової постанови, про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2019 року по цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: