Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 759/7434/14-ц

провадження № 61-27812св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Український страховий дім»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва, у складі судді Шум Л. М., від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А., від 06 липня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Український страховий дім» (далі - ПАТ «Український страховий дім»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ КБ «Надра» мотивована тим, що 27 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 143/П/84/2008-980, відповідно до умов якого, з метою придбання автотранспортного засобу, останній був наданий кредит на загальну суму у розмірі 111 140, 00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 21, 00% на рік строком до 27 серпня 2015 року. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте, позичальник неналежним чином виконувала покладені на неї боргові зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ КБ «Надра», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд стягнути із позичальника кредитну заборгованість, яка станом на 30 січня 2015 року становить 190 996, 49 грн.

Короткий зміст ухвали та рішень суду першої інстанції

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 січня 2014 року провадження у справі у частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито у зв`язку зі смертю останнього.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 січня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто 176 158, 51 грн кредитної заборгованості. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 січня 2014 року скасовано ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2014 року з призначенням справи до повторного розгляду.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Надра». Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредиту - 99 549, 97 грн, заборгованість по відсоткам - 54 358, 11 грн, пеню - 25 974, 41 грн, штраф - 11 114, 00 грн та судовий збір у розмірі 1 761, 59 грн, а всього стягнуто - 192 758, 08 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення із позичальника заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У вересні 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов висновку про можливість одночасного стягнення пені та штрафу, не врахував, що це є одним видом цивільно-правової відповідальності, що є порушенням положень статті 61 Конституції України. Вказану правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15.

Апеляційний суд, переглядаючи справу, залишив поза увагою клопотання заявника про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 761/6895/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, яка перебуває у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 759/7434/14-ц (провадження № 61-27812св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

10 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

28 серпня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «Український страховий дім», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 143/П/84/2008-980, відповідно до умов якого, з метою придбання автотранспортного засобу, останній був наданий кредит на загальну суму 111 140, 00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 21, 00 % на рік строком до 27 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 6-14).

Відповідно до положень пунктів 2.2.1 та 2.2.3 договору, відповідачка зобов`язалася щомісячно до 18 числа поточного місяця вносити чергові мінімальні платежі по кредиту в розмірі 2 533, 02 грн.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки № 988 від 27 серпня 2008 року (т. 1 а.с. 21).

ОСОБА_1 у період з 17 травня 2010 року по 20 жовтня 2014 року сплачено у рахунок погашення кредиту кошти на загальну суму 29 610, 00 грн. (т. 1 а.с. 162-163).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 115-116) ОСОБА_1 систематично порушувала умови договору, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 30 січня 2015 року становить 190 996, 49 грн та складається з: заборгованості по кредиту - 99 549, 97 грн, заборгованості по відсоткам - 54 358, 11 грн, пені - 25 974, 41 грн та штрафу - 11 114, 00 грн (т. 1 а.с. 175-176).

Відповідно до пункту 5.1 договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів, позичальник зобов`язалась сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно з пунктом 5.2 договору, у разі порушення позичальником умов цього договору, остання зобов`язалась сплати банку штраф у розмірі 10 відсотків від суми кредиту за кожен випадок.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15,від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2387цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Однак, у справі, яка переглядається, наведеним положенням Конституції України та ЦК України судами належної правової оцінки надано не було.

За вказаних обставин, висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення штрафу у розмірі 11 114, 00 грн, є необґрунтованими.

Доводи заявника про те, що кредитний договір № 143/П/84/2008-980, укладений між сторонами 27 серпня 2008 року, є предметом оскарження у справі № 761/6895/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, яка перебуває у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва, а тому апеляційний суд повинен був зупинити провадження у справі, яка є предметом перегляду, до вирішення по суті цієї справи (№ 761/6895/17) є також необґрунтованими.

Згідно з частиною третьою статі 10 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом(частина четверта статі 10 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи).

Під час перегляду справи у апеляційному порядку судом апеляційної інстанції належним чином оцінено доводи заявника про необхідність зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи про визнання кредитного договору недійсним.

При застосуванні правил ЦПК України про зупинення провадження у справі необхідно мати на увазі, що у випадках, передбачених статтею 201 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, а при наявності підстав, визначених статтею 202 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, питання про зупинення провадження у справі вирішується судом у залежності від конкретних обставин справи. Перелік підстав для зупинення провадження у справі, наведений у статтях 201, 202 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, являється вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Залишаючи без задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, судом апеляційної інстанції враховано пов`язаність справи, яка є предметом перегляду, зі справою № 761/6895/17, враховано, що із позовом про оскарження кредитного договору від 27 серпня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду лише у 2017 році та при цьому зроблено правильний висновок про те, що такі дії спрямовані на затягування розгляду справи (зловживання правом на позов, процесуальні дії, спрямовані на затягування розгляду справи).

За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень цивільна справа № 761/6895/17 на час перегляду цієї справи у касаційному порядку не вирішена по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, однак неправильно застосували вищенаведені норми права, судові рішення місцевого та апеляційного судів підлягають скасуванню у частині задоволення позовних вимог банку про стягнення штрафу у розмірі 11 114, 00 грн із ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року скасувати у частині задоволених позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Український страховий дім», про стягнення штрафу у розмірі 11 114, 00 грн.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Український страховий дім», про стягнення штрафу у розмірі 11 114, 00 грн - відмовити.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська