КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Київ

Справа № 753/1117/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Осадчою Наталією Олександрівною, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року, постановлене у складі судді Колесника О.М.,

у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року по цивільній справі №753/1117/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3 в розмірі 18 365 грн. щомісяця, починаючи з 18.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

06 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати зазначений судовий наказ та відмовити у заяві ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а також здійснити поворот виконання судового рішення.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.11.2014 року між сторонами було розірвано шлюб, укладений 14.07.2001 року, від якого сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період судового розгляду справи, а також після винесення судового рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_2 . сплачував ОСОБА_1 грошові суми до 03.01.2018 року на утримання доньки за допомогою банківської платіжної системи ПриватБанку. Таким чином, вважаючи, що даних сум недостатньо, стягувач мала б подати до суду позовну заяву до боржника, а не заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, що суперечить ч.3, ст.19 ЦПК України, оскільки між сторонами існує спір, а судовий наказ видається у випадку відсутності спору між сторонами по справі.

Крім того, 19.07.2016 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 . Від даного шлюбу у подружжя народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_5 . Вказана обставина є істотною, яка не була відома суду і заявнику, і не була врахована при винесенні судового наказу.

Також суд не врахував, що з 29.04.2014 року ОСОБА_1 є єдиною власницею квартири АДРЕСА_1 , яку здає у оренду з щомісячною оплатою 8000 грн., отримуючи постійний дохід. Вона також є директором і засновником ТОВ «Укрспецекспрес», отримуючи щомісяця значний розмір заробітної плати та дивіденди.

Крім того, до заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 надала акт обстеження житлово-побутових умов від 18.12.2017 року, складений в тому числі депутатом Гірської сільської ради, в якому зазначено що дитина ОСОБА_3 має належні умови для проживання у будинку АДРЕСА_2 . Тоді як зареєстрованим місцем проживання дитини ОСОБА_3 є АДРЕСА_1

29.11.2018 року адвокату Андрощуку С.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо, що будинок АДРЕСА_2 в реєстрі не зареєстрований, та скоріш за все, є не введеним в експлуатацію, і відтак твердження ОСОБА_1 про те, що дитині надані належні умови для проживання, не відповідають дійсності.

Вказані обставини стали відомі ОСОБА_2 лише 29 листопада 2018 року, тобто після того як боржник звернувся до адвоката Андрощука С.В. за правовою допомогою, та адвокат з`ясував вищевказані обставини щодо особи ОСОБА_1

Всі вказані обставини дають право скасувати оскаржуваний судовий наказ, відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу і здійснити поворот виконання рішення суду, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані стягувачем на підставі виданого судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2018 року за нововиявленими обставинами задоволено.

Скасовано судовий наказ Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 18 365 грн. щомісяця, починаючи з 18.01.2018 року і до досягнення нею повноліття.

Відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 18 365 грн. щомісяця.

Здійснено поворот виконання судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2018 року шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих нею на підставі виданого судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи

Вказує, що зазначені боржником обставини про те, що будинок, в якому проживає дитина, перебуває в аварійному стані та є небезпечним для проживання дитини, - не відповідають дійсності, враховуючи проведену перевірку відповідним органом, який має відношення до питань захисту прав дитини.

Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є загальнодоступними та можливість перевірити ці відомості він мав змогу у будь-який час, зареєструвавшись у системі та пройшовши ідентифікацію, зокрема з моменту винесення судового заказу, тому зазначена підстава не є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 423 ЦПК України. Крім того, боржник тривалий час знав і на момент подачі цієї заяви про перегляд судового наказу про місце проживання ОСОБА_3 , оскільки неодноразово приїздив на зустріч до спільної дитини за адресою: АДРЕСА_2 та знав про те, що дитина не проживає за місцем реєстрації заявника.

Звертає увагу суду на те, що боржником неодноразово подавалися скарги до Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації щодо здійснення перевірки дійсних умов проживання та утримання ОСОБА_3 та перевірки цільового використання ОСОБА_1 аліментів, які сплачуються боржником, за результатами якої представниками органу опіки та піклування було складено відповідний акт від 16.01.2019 року. Жодних доказів про існування будь-яких спорів до подачі заяви на видачу судового наказу та під час її розгляду боржником не було надано.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був відмовити боржнику у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки сплинув термін для її подачі, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України.

Зазначає, що обставина щодо наявності у боржника на утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу та непрацездатної дружини не є нововиявленою, оскільки з моменту винесення судового наказу пройшов рік, а дитина боржника від іншого шлюбу народилася у 2016 році, а тому терміни звернення до суду з цієї підстави сплинули.

Крім того, розмір аліментів відповідно до виданого судового наказу відповідав, на момент його винесення, у перерахунку на частку 1/6 частині його доходу, а тому жодним чином не утискав матеріальні права членів родини боржника, наразі його матеріальний стан лише покращився, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково встановив, що до подачі заяви про видачу судового наказу існував спір щодо сум аліментів, яку має сплачувати боржник та те, що ним здійснювалася сплата аліментів за минулі роки до винесення судового наказу. Заявник з боржником ніколи не здійснювали будь-яких домовленостей щодо добровільної сплати аліментів, терміни їх оплати, визначення розміру цих аліментів, дати розрахунків, тощо для утримання спільної дитини. Проте, дійсно боржник періодично перераховув кошти на рахунок або самої доньки або заявника здебільшого на прохання доньки, оскільки будь-яких зобов`язань зі сплати аліментів не існувало. Разом з тим, надані боржником кошти до видачі судового наказу, жодним чином не впливають на визначений розмір аліментів, а також не є нововиявленою обставиною про перегляд оскаржуваного судового наказу. Оскільки зазначена обставина була відома боржнику ще до винесення судового наказу, а тому терміни звернення до суду з цієї підстави сплинули враховуючи п.1 ч. 1 статті 424 ЦПК України.

Звертає увагу на те, що боржником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, з якими він пов`язує сплату ним саме аліментів. У заяві про перегляд судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2018 року за нововиявленими обставинами міститься лише власноруч складена таблиця з перерахованими сумами, датою, отримувачем, проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, такі як виписки з банку про рух коштів, квитанції, платіжні доручення, тощо, а судом першої інстанції протиправно прийнято ці докази як належні.

Посилається на те, що в разі незгоди з розміром аліментів, боржник має право подати позов на зменшення розміру аліментів, в разі зміни життєвих обставин, майнового стану, тощо, про що було вказано в судовому наказі Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2018 року. Боржник наданим правом неодноразово намагався скористатися протягом 2018 року, тобто до подачі заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, а саме подавалися позовні заяви про зменшення розміру аліментів, проте вказані позови були повернуті боржнику без розгляду.

Вказує, що нормами СК України жодним чином не передбачено повернення аліментів, сплачених на утримання дитини і витрачених за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядкуухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підробленихдокументах або на завідомо неправдивих відомостях.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просить залишити рішення Дарницького районного суду від 26 червня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві посилається на те, що заявник не мала права заявляти до стягнення аліменти в сумі 18 365 грн., використовуючи положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а суд, в цьому випадку, не мав права її задовольняти, а зобов`язаний був би, згідно з положенням п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, відмовити у видачі судового наказу. Переглядаючи наказ за нововиявленими обставинами, визнавши обставини, на які посилається боржник в заяві, істотними та такими, що не були відомі суду на момент видачі судового наказу, суд першої інстанції вірно скасував наказ, посилаючись на невірне застосування положень п.4,5 ч.1 ст. 161 ЦПК України, наявність спору про суму аліментів та місце проживання дитини, що унеможливлювало розгляд справи в порядку наказного провадження, необхідність вирішення питань, визначених в ч. 1 ст. 182 СК України.

Вказує, що строк звернення до суду з заявою про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами не пропущено, оскільки про докази, які стали підставою для видачі наказу, боржнику стало відомо тільки 29.11.2018 pоку, коли його представник, адвокат Андрощук С.В. ознайомився із матеріалами справи. Саме тому 30-и денний строк на подачу заяви про перегляд наказу потрібно рахувати з 29.11.2019 року, коли боржник довідався про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Вказує, що саме заявник надала неправдиві відомості та суд не отримав інформацію про обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про видачу судового наказу. Оскільки суд вирішив, що існують підстави для скасування наказу, то відповідно до ст. 444 ЦПК України, зобов`язаний був вирішити питання про поворот виконання, у зв`язку з тим, що заявник сформувала докази, які є неправдивими по відношенню до боржника.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Осадча Н.О. підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Андрощук С.В. вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що системний та всебічний аналіз положень ст. 180, 182 СК України, ст.160, 161 ЦПК України наголошує, що законодавець передбачив право звернення до суду особи, з якою проживає дитина (діти), з заявою про видачу судового наказу виключно у двох фіксованих формах: про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також за відсутності спору щодо таких грошових сум.

Тобто, законодавець фіксовано визначив, що звернення з заявою про видачу судового наказу має містити виключно одну із двох вимог до боржника на одну дитину: або 1/4 частину з усіх його доходів щомісячно, або у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складало на день звернення ОСОБА_1 до суду 930 грн. (1860 грн. : 2).

18 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини з усіх його доходів щомісяця, що складає 18365 грн. щомісяця, починаючи з 18.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1, а.с.1-3). Після усунення недоліків її вимоги полягали у стягненні аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 18 365 грн. щомісяця (т.1, а.с.24).

Судовим наказом судді Дарницького районного суду м. Києва Комаревцевої Л.В. від 13 лютого 2018 року з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3 в розмірі 18 365 грн. щомісяця, починаючи з 18.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1, а.с.26).

Вказаний розмір аліментів був розрахований із розміру заробітної плати боржника, зазначеної у довідці №180-12 від 13.12.2017 року ТОВ «Юнікорн Мерітайм ЛТД» і наданої до суду ОСОБА_1 , яка складала 1/6 її частину (т.1, а.с.14). Однак якщо брати максимальний розмір заробітку, який припав на липень 2017 року в сумі 89 224 грн. 02 коп., то 1/6 частина від даної суми буде складати тільки 14 870 грн. 67 коп., що є меншим розміром визначених аліментів у 18 365 грн., що підлягають стягненню.

Таким чином, розмір призначених аліментів вказаним судовим наказом не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що після винесення судового рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_2 сплачував ОСОБА_1 грошові суми до 03.01.2018 року на утримання дочки за допомогою банківської платіжної системи ПриватБанку. Вказані обставини підтвердила у судовому засіданні ОСОБА_1 , зазначивши їх значно менший і недостатній розмір. Тому зазначені обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами по справі. Таким чином, вважаючи, що даних сум недостатньо, стягувач мала б подати до суду позовну заяву до боржника, а не заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, що суперечить ч.3 ст.19 ЦПК України, оскільки між сторонами існує спір, а судовий наказ видається у випадку відсутності спору між сторонами по справі.

Як зазначено у п.1, ч.2, ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Крім того, 19.07.2016 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 Від даного шлюбу у подружжя народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_5 . Дружина боржника ОСОБА_8 перебуває на утриманні чоловіка до досягнення дитиною 3-х років. Вказані обставини є істотними, які не були відомі судові і заявнику, та не були враховані при винесенні судового наказу.

На підставі наданих сторонами доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки між сторонами існує спір про право, яке полягає у більшому розмірі аліментів, ніж сплачував добровільно боржник і визначений законодавцем, а також приймаючи до уваги не враховані істотні обставини, які не були відомі судові при винесені судового наказу, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2018 року підлягає скасуванню, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення 18 365 грн. аліментів щомісячно слід відмовити, здійснити поворот виконання судового наказу шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих нею на підставі виданого і оскаржуваного судового наказу.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для перегляду судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами та його скасування колегія суддів погоджується.

Статтею 183 Сімейного кодексу України, яка регулює визначення розміру аліментів у частці від заробітку ( доходу) матері, батька дитини, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 5 ст. 184 СК України, яка регулює визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідні положення закріплені у пунктах 4-5 ч.1 ст.161 ЦПК України, згідно з якими судовий наказ може бути видано, якщо:

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів - 1/4 частини, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, то станом на січень 2018 року така сума становила 930 грн., виходячи із того, що ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено з 01 січня - 1860 гривень.

Отже, встановлений п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України розмір аліментів, який може бути стягнуто за судовим наказом - це тверда грошова сума, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є мінімальним гарантованим розміром аліментів на одну дитину, що визначений ч. 2 ст. 182 СК України

Як вбачається зі змісту судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року, яким була задоволена заява ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 18 365 грн., що майже у 20 разів перевищує розмір, визначений законом для видачі судового наказу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір призначених аліментів вказаним судовим наказом не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України, оскільки заява ОСОБА_1 не могла бути розглянута в порядку ст. 161 ЦПК України шляхом її задоволення та видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції повинен був відмовити боржнику у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки сплинув термін для її подачі, передбачений ст. п. 1, ч. 1 ст. 424 ЦПК України. Проте зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Частиною 8 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Таким чином, чітко визначеного порядку скасування судового наказу, виданого судом з посиланням на пункти 4-5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, проте без дотримання визначених зазначеними нормами вимог, процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Статтею 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Однак, виходячи з того, що пункти 4 і 5 ст. 161 ЦПК України мають імперативний характер, оскільки ними визначено розмір аліментів, який може бути стягнуто на підставі судового наказу, при видачі якого суд не може відступити від встановлених законодавцем розмірів, то істотними для видачі судового наказу є лише ті обставини, які визначені : частиною 3 ст. 19 ЦПК України (відсутність спору); частиною 5 ст. 183 СК України ( при стягненні аліментів у розмірі 1/4 частки), частиною 3 ст. 184 СК України ( при стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), а також відповідними пунктами ст. 161 ЦПК України.

Зі змісту частини 5 ст. 184 СК України, яка регулює визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, вбачається, що істотною обставиною, про яку необхідно надати докази суду, для видачі судового наказу є те, що дитина проживає разом з тим із батьків або інших законних представників дитини, який звертається за видачею судового наказу.

Пунктами 4 і 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України також визначені істотні обставини, які унеможливлюють видачу судового наказу - пов`язаність вимоги про стягнення аліментів із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції з пояснень ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 визнала зазначену обставину, у період 2015-2017 роки ОСОБА_2 періодично сплачував на утримання дитини кошти в розмірі 1000 - 2000 грн. на місяць.

Заперечення ОСОБА_1 та її представника в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що вказані кошти не були аліментами, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 , визнаючи факт отримання даних коштів від ОСОБА_2 , не змогла пояснити суду інше призначення зазначених коштів.

Крім того, як вбачається з копій платіжних доручень, доданих ОСОБА_2 до відзиву на апеляційну скаргу, у платіжних дорученнях платником було зазначено призначення платежу : на утримання дитини.

Таким чином, не зважаючи на фактичне отримання стягувачем від боржника коштів на утримання дитини у мінімальному гарантованому розмірі у період 2015-2017 років, ОСОБА_1 у заяві про видачу судового наказу повідомила суд про те, що аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 не сплачує. Зазначене свідчить про наявність спору про розмір аліментів, які мала намір отримувати стягувач.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають у тому, що заявити до стягнення 1/4 частину заробітку ( доходу) боржника вона не мала можливості, оскільки 1/4 частка від заробітку ОСОБА_2 перевищує десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину (наприклад заробітна плата за жовтень 2017 року становить суму 88 702 грн. 95 коп., 1/4 частина від даної суми буде складати 22 175 грн. 74 коп.). Тому апелянт вважає, що судовим наказом було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 18 365 грн., як суми, що не перевищує десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Проте зазначені доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки умова про неперевищення розміру аліментів 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку визначена законом ( п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ч. 5 ст. 183 СК України) у разі стягнення аліментів у частці від заробітку - 1/4 на одну дитину, тоді як у заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 заявила про стягнення твердої грошової суми, яка не відповідала розміру, визначеному п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ч. 3 ст. 184 СК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 мав звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки право боржника звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів визначене ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, тобто стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу) боржника на утримання однієї дитини.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що в заяві про видачу наказу ОСОБА_1 не повідомила суд про існування спору про розмір аліментів; стягнута судом сума аліментів не відповідає визначеному законом для видачі судового наказу розміру, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування судового наказу від 13 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги на рішення суду в частині скасування судового наказу без задоволення, оскільки судове рішення у вказаній частині є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неможливості застосування повороту виконання судового наказу, оскільки частиною 2 ст. 445 ЦПК України визначено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні докази тих обставин, що підставою для видачі судового наказу стали підроблені документи або завідомо неправдиві відомості, що викладені у заяві ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у вказаній частині ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню в частині здійснення повороту виконання судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих нею на підставі виданого судового наказу.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_6, - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року - скасувати в частині здійснення повороту виконання судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року по цивільній справі № 753/1117/18, провадження №2-н/753/108/18 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих нею на підставі виданого судового наказу.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.