П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/787/19

Провадження № 22-ц/4815/1231/19

Головуючий у Володимирецькому районному суді:

суддя Закревський Л.В.

Рішення суду ухвалено повним текстом

об 11 год. 28 хв. 08 липня 2019 року в смт. Володимирець

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

В березні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Позов мотивувала тим, що з 09 жовтня 2015 року по 31 січня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що після розірвання шлюбу, дійшла з відповідачем усної згоди про добровільне утримання дитини, згідно з яким останній мав сплачувати щомісячно по 800 гривень аліментів. Проте ОСОБА_1 нехтує своїми батьківськими обов`язками і не надає відповідної матеріальної допомоги, що зумовило її звернутись до суду з позовом.

З наведених спонукань просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , аліменти у розмірі 2000 гривень на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 травня 2019 року.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 гривень на підставі ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушені норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що суд не врахував його важкого матеріального стану, адже відповідач має проблеми зі здоров`ям, ніде не працює, окрім нерегулярних заробітків, при цьому утримує своїх батьків. В свою чергу, батько також ніде не працює, а мати, хоча й працює у Великожолудському навчально-виховному комплексі, проте частина доходів із заробітків відповідача та її ж заробітна плата витрачаються на лікування останньої. Враховуючи наведені обставини, вважав, що розмір стягуваних з нього аліментів має бути меншим, і повинен становити не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З цих мотивів просив рішення суду першої інстанції скасувати.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач апеляційної скарги не визнавала через необґрунтованість і просила залишити її без задоволення. Покликалась на те, що ОСОБА_1 є працездатною особою, проте на обліку в Державній службі зайнятості не перебуває та не вчиняє жодних дій для пошуку роботи, щоб забезпечити мінімальні потреби свого сина. Стверджувала, що її батьки є інвалідами другої групи довічно, а син часто хворіє, тому це також потребує значних витрат грошових коштів. Однак відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні не бере, не забезпечує їй належного розвитку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції, взявши до уваги те, що дитина перебуває на утриманні матері, а батько, хоча на даний час ніде не працює, втім має нерегулярний мінливий дохід, а також врахувавши згоду останнього на сплату аліментів в сумі 1 500 гривень та уточнення позовних вимог шляхом зменшення позивачем бажаного для стягнення розміру аліментів до 2 000 гривень на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, ці обставини сторонами не заперечуються і визнаються, що з 09 жовтня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 31 січня 2018 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було розірвано, а малолітнього сина залишено проживати з матір`ю.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу уникнення відповідача від своїх батьківських обов`язків з надання сину матеріального утримання, тобто із факту порушення прав дитини на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183. СК України).

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Доводи відповідача про те, що на даний час він офіційно не працевлаштований, має мінливий нерегулярний дохід, а стягуваний розмір аліментів завищений, не беруться до уваги, позаяк відсутність офіційного працевлаштування не є підставою для зменшення визначеного судом попередньої інстанції розміру аліментів, який відповідає інтересам та потребам дитини і є необхідним для забезпечення дитині належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Твердження особи, що подала апеляційну скаргу, про хворобливий стан здоров`я є голослівними, адже відповідно до письмового направлення на магнітно-резонансну томографію (а.с. 36) останньому лише встановлено попередній діагноз - остеохондроз поперекового відділу хребта.

Між тим, будь-яких даних про неможливість працювати або ж встановлення інвалідності відповідачу матеріали справи не містять.

Суперечливими є й покликання ОСОБА_1 на те, що він утримує своїх батьків. При цьому встановлено, що його мати ОСОБА_4 , 1966 року народження, працює у Великожолудському навчально-виховному комплексі, а батько, ОСОБА_4 , 1969 року народження, відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області (а.с.34) - пенсіонер.

Тобто батьки відповідача здатні забезпечувати себе і не потребують стороннього догляду та утримання, вони не є особами, які досягли 80-річного віку, не містять матеріали справи й інформації про те, що батько чи мати є особою з інвалідністю, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду і не здатна до самообслуговування тощо.

При цьому колегія суддів зважає на право ОСОБА_1 пред`явити позов про зміну розміру аліментів відповідно до правил ст. 192 СК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Покликання автора скарги на недодержання судом норм процесуального права спростовуються таким чином.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно з ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків