Справа № 180/1237/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.

за участю: заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про встановлення факту реєстрації та постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1 , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області, заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області із заявою про встановлення факту реєстрації та постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року посилаючись на те, що він ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Марганець, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про його народження

У м. Марганець він закінчив школу, потім закінчив училище у м. Запоріжжя, після чого, почав працювати. Так до 09.04.1990 року працював газоелектрозварювальником в Нікопольському відділенні "Дніпроспец-монтаж", з 24.05.1990 року по 25.09.1991 року працював в АТП 11266 м. Марганець - сторожем, з 28.10.1991 року працював в Марганецьрудстрої- газозварювальником, так він працював у м. Марганці на різних підприємствах аж до 01.08.1994 року, що підтверджується копією його трудової книжки.

З 19.02.1988 року він був прописаний у квартирі АДРЕСА_1 про, що свідчить штамп в його паспорті.

30.06.1992 року йому в його паспорті громадянина СРСР поставили штамп Україна. Отже він був в Україні і його визнано громадянином України

З 1988 року до 1995 року він проживав цивільним шлюбом з ОСОБА_2 , в період спільного проживання у них у ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Марганецького суду від 25.04.2002 року.

З 1995 року він став працювати в Росії вахтовим методом, потім поїхав на заробітки і більше в Україну не приїздив, оскільки постійно проживав в Росії, де працював, однак громадянство Росії не отримував, а паспорт старого зразку не міняв, оскільки в Україну не приїздив і не знав, що потрібно міняти паспорт, оскільки в паспорті стоїть штамп України.

У зв`язку з тим, що його матері вже більше ніж 90 років, виникло питання стосовно її догляду. Він хотів приїхати в Україну, однак вияснилося, що його паспорт зразку 1974 року уже є недійним, тому у консульстві йому видали посвідчення особи на повернення в Україну, таким чином він повернувся на Україну у м. Марганець.

Коли вирішив отримати паспорт громадянина України, то отримав відмову, у зв`язку з недостатністю документів для встановлення факту реєстрації та його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Встановлення факту його реєстрації та проживання на території України станом на 24.08.1991 року має юридичне значення так, як з ним пов`язано виникнення у нього права на громадянство України, оскільки як виявилося він на даний час є особою без громадянства.

Реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянств України і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортів громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Тому за захистом своїх прав та інтересів він вимушений звернутися до суду з даною заявою.

Просить суд встановити факт його реєстрації та постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У судовому засіданні заявник надав пояснення аналогічні змісту заяви про встановлення факту реєстрації та постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, на задоволенні заяви наполягав та просив її задовільнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Головне Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області до суду не з`явився, відзиву на заяву не надав, про слухання справи повідомлений належним чином.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду підтвердили, що заявник дійсно був зареєстрований та постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, а саме у м. Марганець.

Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідив матеріали справи і оцінивши докази їх в сукупності, прийшов до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи - про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту реєстрації та проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року має юридичне значення так, як з ним пов`язано виникнення у останнього права на громадянство України оскільки на даний час він являється особою без громадянства.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1881 р.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадянами колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 23.08.1991 або 13.11. 1991 р.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України " Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років, є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону, дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах. Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено.

Порядок проведення за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001 передбачає, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону України належності до громадянства України, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншими її законними представниками, подає серед іншого - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

З пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 239 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати і інші факти, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Городище, м. Марганець, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 20 січня 1953 року відділом ЗАГС м. Марганець, актовий запис № 35 ( а.с.8 ).

Як зазначає позивач у заяві, що також підтверджується показами свідіків, у м. Марганець він закінчив школу, впродовж закінчив училище у м. Запоріжжя, після чого, почав працювати. Так, з трудової книжки, заведеної 09 липня 1970 року на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що останній з 02.10.1989 року до 01.08.1994 року працював на різних посадах підприємств м. Марганець ( а.с.9).

З 19.02.1988 року ОСОБА_1 був зареєстрованим та проживав у квартирі АДРЕСА_1 про, що мається відмітка про постійну прописку на території України у паспорті заявника ОСОБА_1 ( а.с.6 ).

З паспорту громадянина СРСР - ОСОБА_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в паспорті громадянина колишнього СРСР - ОСОБА_1 , Марганецьким МВ УМВС України було поставлено штамп Україна та засвідчено печаткою ( а.с 6), отже на той час ОСОБА_1 постійно проживав в Україні.

Отже, про належнсть ОСОБА_1 до громадянства України свідчить наявність у його паспорті, як громадянина колишщнього СРСР, відмітки про прописку, що підтверджує факт його постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року.

У судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_1 з 1988 року по 1995 року знаходився у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , мають спільну доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджуються копією рішення Марганецького суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2002 року по справі за заявою ОСОБА_2 про визнання громадянина безвісно відсутнім (а.с.10).

З 1995 року ОСОБА_1 працював у Росії, спочатку вахтовим методом, а потім виїхав на заробітки і більше в Україну не повертався так, як постійно проживав в Росії, де працював, однак громадянство Росії не отримував, а паспорт старого зразку не міняв, оскільки в Україну не приїздив і не знав, що мається потреба в обміні паспорту, оскільки в паспорті стоїть штамп України.

Оскільки матір заявника мала похилий вік - понад 90 років і потребувала у догляді, виникло питання про догляд за нею. У зв`язку з цим ОСОБА_1 хотів приїхати в Україну, однак вияснилося, що його паспорт зразку 1974 року уже є недійним, тому у консульстві йому видали посвідчення особи на повернення в Україну ( а.с.5), таким чином він повернувся в Україну у м. Марганець.

Звернувшись до міграційної служби Марганецького МВ із заявою про документування його паспортом громадянина України, отримав відмову, у зв`язку з недостатністю документів для встановлення факту реєстрації та його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, що підтверджується листом Марганецького МВ від 29.06.2019 року №1233/30 (а.с.11). Тому за захистом своїх прав та інтересів заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою.

За таких обставин суд приходить до висновку, що встановлення факту реєстрації та проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року має юридичне значення так, як з ним пов`язано виникнення у останнього права на громадянство України оскільки, як виявилося на даний час він є особою без громадянства, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

На підставі ч.1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Суд враховує, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати в подальшому його право на одержання паспорту громадянина України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 3 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення юридичного факту, а саме: факту реєстрації та постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, заявнику потрібно для отримання паспорта громадянина України. В іншому порядку встановити даний факт заявник не має можливості.,

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1881 р.

Встановлення судом зазначеного факту повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 293 та ст. 315 ЦПК України щодо розгляду судом, у порядку окремого провадження, цивільних справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, в тому числі справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення.

Згідно ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, тому судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4,10, 12, 13,19, 76, 81, 259, 263-265,268, 293, 294, 315,319 Цивільного процесуального Кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про встановлення факту реєстрації та постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року - задовільнити.

Встановити факт реєстрації та постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Марганець, Дніпропетровської області, станом на 24 серпня 1991 року.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляцій-ного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Дата складення повного судового рішення - 23 вересня 2019 року.

Суддя: О. С. Янжула