Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 739/1105/15-ц

провадження № 61-31468св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Новгород-Сіверська міська рада, відділ у Новгород-Сіверському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бобрової І. О., Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована на АДРЕСА_1 , виділивши в користування Ѕ частину земельної ділянки площею 0,045 га, на якій розташована належна їй Ѕ частина житлового будинку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 1992 року вона є власником Ѕ частини житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Інша частина будинку належить ОСОБА_2 , яка має статус квартири.

Житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,09 га, з приводу користування якої у них виникають непорозуміння та конфліктні ситуації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року у складі судді Іващенка А. І. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 за другим варіантом висновку земельно-технічної експертизи від 03 серпня 2016 року.

ОСОБА_1 виділено у користування земельну ділянку площею 490,5 кв. м, із них під будинком - 112,0 кв. м, під будівлями - 47,3 кв. м, під двором - 331 кв. м.

Земельна ділянка площею 490,5 кв. м, що обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 1-2-3-4-5-6:

- від точки 1, що розташована на огорожі, по лінії розподілу будинку з фасадної сторони до умовної точки 2, що розташована на відстані 2,1 м від лінії розподілу житлового будинку;

- від точки 2 до умовної точки 3, що розташована на відстані 9,35 м паралельно до прибудови будинку;

- від точки 3 на відстані 9,35 м до умовної точки 4, що розташована на межовій лінії на відстані 5,08 + 1,69 + 6,42 м від кута;

- від точки 4 по межі до умовної точки 5, що розташована в куті ділянки;

- від точки 5 по огорожі до умовної точки 6, що розташована в куті ділянки; від точки 6 по огорожі до точки 1.

ОСОБА_2 виділено у користування земельну ділянку площею 490,5 кв. м, із них під будинком - 112,0 кв. м, під будівлями - 66,7 кв. м, під двором - 311,8 кв. м.

Земельна ділянка площею 490,5 кв. м, що обмежена лініями розподілу, які проходять через точки 1-2-3-4-7-8:

- від точки 1, що розташована на огорожі, по лінії розподілу будинку з фасадної сторони до умовної точки 2, що розташована на відстані 2,1 м від лінії розподілу житлового будинку;

- від точки 2 до умовної точки 3, що розташована на відстані 9,35 м паралельно до прибудови будинку;

- від точки 3 на відстані 9,35 м до умовної точки 4, що розташована на межовій лінії на відстані 5,08 + 1,69 + 6,42 м від кута;

- від точки 4 по межі до умовної точки 7, що розташована в куті ділянки; - від точки 7 по огорожі до умовної точки 8, що розташована в куті ділянки;

- від точки 8 по огорожі до точки 1.

Зобов`язано власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 перенести дерев`яну вбиральню та вигрібну яму на інше місце відповідно до санітарних норм.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що такий варіант визначення порядку користування земельною ділянкою вирішує спір та враховує баланс інтересів кожного зі співвласників.

Короткий зміст рішення апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції: 606,32 грн (на відшкодування витрат зі сплати судового збору при подачі апеляційної скарги), 600,00 грн (на відшкодування витрат на правову допомогу), всього 1 206,32 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, визначивши порядок користування земельною ділянкою площею 980 кв. м, врахувавши дані технічного паспорту, суд першої інстанції перебрав на себе функції органу місцевого самоврядування, який про передачу земельної ділянки у такому розмірі не приймав.

Крім того, ухваливши рішення про встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції порушив права ОСОБА_3 , який є власником ј частини квартири АДРЕСА_3 та в силу статті 120 ЗК України має право на користування цією ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

Не погодившись з таким вирішенням спору, у червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційними судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу також подала ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на порушення апеляційними судом норм процесуального права, просила змінити рішення апеляційного суду в частині розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_4 на її користь 2 863,00 грн витрат за проведення додаткової земельно-технічної експертизи.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4 аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

ОСОБА_2 у касаційній скарзі зазначала, що апеляційний суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не врахував вимоги статті 88 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом).

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 , в якій просила залишити її без задоволення.

ОСОБА_4 подала свої заперечення, в яких просила залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_4

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року та 19 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Новгород-Сіверська міська рада, відділ у Новгород-Сіверському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівської області, про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 739/1105/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням виконкому Новгород-Сіверської міської ради від 19 липня 1986 № 152 Новгород-Сіверському хлібоприймальному підприємству виділено земельну ділянку площею 800 кв. м для будівництва двоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації від 15 листопада 1992 площа земельної ділянки становить 900 кв. м.

11 листопада 1992 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбала Новгород-Сіверського хлібоприймального підприємства Ѕ частину вищезазначеного житлового будинку.

Інша частини будинку, яка має статус квартири АДРЕСА_3 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ј частині кожному.

Вищезазначений житловий будинок розташований на неприватизованій земельній ділянці.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач ухиляється від приватизації спірної земельної ділянки та не визнає її (позивача) право на її частину, у зв`язку з чим просила визначити порядок користування нею з урахуванням висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 03 серпня 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 та залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Тлумачення статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Апеляційний суд установив, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником квартири АДРЕСА_3 окрім ОСОБА_2 є також ОСОБА_3 , якому належить ј її частина. Право власності ним зареєстровано 28 серпня 2015 року.

Визначення порядку користування спірною земельною ділянкою без залучення ОСОБА_3 до участі у розгляді справи порушує його права на користування частиною цієї ділянки, яка належить йому в силу статті 120 ЗК України.

Встановивши, що суд першої інстанції на порушення статей 33, 130 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами) не вирішив питання щодо складу осіб, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Проте не можна погодитись з висновком апеляційного суду в частині розподілу судових витрат із таких підстав.

Відповідно до статті 79 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз; витрати пов`язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

Частинами першою, п`ятою статті 88 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із пунктами 1.9, 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/15, у випадках, передбачених законодавством, експертною установою надсилається рахунок вартості робіт за проведення експертиз (експертних досліджень).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04 листопада 2016 року за клопотанням ОСОБА_2 була призначена повторна судова земельно-технічна експертиза, проведення якої доручено судовому експерту Солдатовій В. С. Оплату за проведення цієї експертизи покладено на ОСОБА_2 .

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру від 17 та 23 листопада 2017 року ОСОБА_2 проведено оплату за проведення експертизи у загальному розмірі 2 863,00 грн.

Отже, судова експертиза на підставі ухвали суду була проведена, ОСОБА_2 надано докази на підтвердження того, що ці витрати понесені саме нею, а тому висновок суду апеляційної інстанції про відмову у відшкодуванні цих витрат з огляду на те, що висновки цієї експертизи апеляційним судом не враховувалися при розгляді справи є необґрунтованим і в цій частині рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення витрат за проведення повторної судової земельно-технічної експертизи.

У решті рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі обставини та висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та про часткове задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 . Рішення апеляційного суду в частині відмови у відшкодуванні витрат за проведення судової експертизи скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 2 863 грн. В іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року в частині відмови у відшкодуванні витрат за проведення повторної судової земельно-технічної експертизи скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені за проведення повторної судової земельно-технічної експертизи, у розмірі 2 863,00 грн.

У решті рішення апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков