Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 752/21292/15-ц

провадження № 61-25614св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року, постановлене у складі судді Мирошниченко О. В., та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приват Банк») про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладені наступні договори: № SAMDN8517 (рахунок № НОМЕР_1 ), № SAMDN1331 (рахунок № НОМЕР_2 ), № SAMDNWFD600 (рахунок № НОМЕР_3 ), № SAMDNWFD200 (рахунок № НОМЕР_4 ), № SAMDNWFD400 (рахунок № НОМЕР_5 ), № SAMDN9894 (рахунок № НОМЕР_6 ) та № SAMDN7126 (рахунок № НОМЕР_7 ). Також позивач має в АТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок № НОМЕР_8 .

Весною 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача було безпідставно заблоковано та нарахування процентів припинено.

З метою отримання належних йому коштів та нарахованих процентів, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про розблокування рахунків, розірвання договорів та видачу коштів.

28 жовтня 2015 року він подав до АТ «КБ «ПриватБанк» заяву про видачу коштів та нарахованих процентів, за результатом розгляду якого листом № 20.1.0.0.0/7-20151028/2333 від 09 листопада 2015 року відповідач відмовив в поверненні коштів.

Позивач вказував, що відповідно до довідки № 3929161 від 12 травня 2014 року, загальний обсяг коштів на його рахунках становив:

350 251,14 грн, 885,97 доларів США та 898,76 євро.

За таких обставин, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11 січня 2017 року, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість:

- за договором № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року

801,27 доларів США суми вкладу; 82,89 доларів США ненарахованих процентів за період з 20 березня 2014 року по 01 листопада 2015 року;

7,17 доларів США ненарахованих процентів за період з 02 листопада

2015 року по 10 січня 2017 року; 8 928,29 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року та 50,75 доларів США 3% річних за період з 20 березня 2014 року по 10 січня 2017 року.

- за договором № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року:

825,82 євро суми вкладу; 81,18 євро ненарахованих процентів за період з

20 березня 2014 року по 01 листопада 2015 року; 9,18 євро ненарахованих процентів за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року;

11 107,90 євро пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року; 65 євро 3% річних за період з 20 березня 2014 року по 10 січня 2017 року, всього 12 162,02 євро.

- за картковим рахунком № НОМЕР_8 : 25 750,47 грн залишку на картковому рахунку; 920,67 грн 3% річних за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року; 17 394,44 грн інфляційних збитків за період

з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого

2017 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість:

- за договором № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року

801,27 доларів США суми вкладу; 82,89 доларів США ненарахованих процентів за період з 20 березня 2014 року по 01 листопада 2015 року; 7,17 доларів США ненарахованих процентів за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року; 8 928,29 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року та 50,75 доларів США, 3% річних за період з 20 березня 2014 року по 10 січня 2017 року.

- за договором № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року:

825,82 євро суми вкладу; 81,18 євро ненарахованих процентів за період з

20 березня 2014 року по 01 листопада 2015 року; 9,18 євро ненарахованих процентів за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року;

11 107,90 євро пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року; 65 євро 3% річних за період з 20 березня 2014 року по 10 січня 2017 року, всього 12 162,02 євро.

- за картковим рахунком № НОМЕР_8 : 25 750,47 грн залишку на картковому рахунку; 920,67 грн 3% річних за період з 02 листопада

2015 року по 10 січня 2017 року; 17 394,44 грн інфляційних збитків за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із невиконанням банком умов укладених договорів вкладів та карткового рахунку щодо сплати коштів і процентів за ними, у відповідача виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у заявленому позивачем розмірі, який суд вважав доведеним.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає також стягненню пеня за неналежне надання послуг відповідно до статті 10 Закон України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що обставини, які мають значення для справи та які суд вважав встановленими при її вирішенні є доведеними, а висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

АТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Є. С., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи № 752/21292/15-ц з Голосіївського районного суду м. Києва, зупинено виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 15 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року до закінчення касаційного перегляду справи.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 752/21292/15-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про доведення позовних вимог, оскільки подані позивачем договори банківського вкладу № SAMDN52510 від 19 грудня

2011 року та № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року не містять печаток банку та оригіналів підписів працівників банку, тому не можуть бути підтвердженням укладення між сторонами договорів банківського вкладу.

Також заявник вказує на помилковість врахування судами попередніх інстанцій при визначенні розміру банківського вкладу довідки № 3929161

від 12 травня 2014 року, оскільки вона також не містить печатки банку та оригіналів підписів працівників банку. Заявник зазначив, що ця довідка не містить інформації про укладення сторонами договору банківського вкладу № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданому в жовтні 2017 року запереченні на касаційну скаргу

представник ОСОБА_1 адвокат Дугінов Д. А. вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені у ній, є необґрунтованими, а оскаржені судові рішення ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства.

Просив врахувати, що оригінали договорів банківського вкладу оглянуті судом першої інстанцій в судовому засіданні 15 лютого 2017 року.

Ці договори дійсно не містять мокрих печаток банку, але їх умовами передбачено, що при укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відбитків печатки банку технічними друкованими пристроями, про що сторони не заперечували.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 19 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та

АТ КБ «ПриватБанк» укладено заяву-договір про розміщення банківського вкладу № SAMDN52510, відповідно до умов якого позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_9, валюта вкладу - євро, процентна ставка 6,5% річних, сума вкладу 770 євро, строк вкладу 6 місяців із подальшою автоматичною пролонгацією, з щомісячним нарахуванням процентів.

На виконання заяви-договору на оформлення вкладу № SAMDN52510 позивач перерахував 19 грудня 2011 року на рахунок № НОМЕР_9 грошові кошти у розмірі 770,00 євро, а 11 липня 2013 року поповнив вказаний рахунок на 55,82 євро.

Крім того, суди встановили, що 20 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про розміщення банківського вкладу № SAMDN9894, відповідно до умов якого позивачу було відкрито рахунок № НОМЕР_6 , валюта вкладу долар США, процентна ставка 8,5% річних, сума вкладу 601,27 доларів США, строк вкладу 365 днів із подальшою автоматичною пролонгацією, з щомісячним нарахуванням процентів. На виконання договору № SAMDN9894 позивач перерахував 20 вересня 2012 року на рахунок № НОМЕР_6 грошові кошти у розмірі 601,27 доларів США та 29 листопада 2013 року поповнив цей рахунок на 200 доларів США.

Також судами встановлено, що позивачу в АТ «КБ «ПриватБанк» відкрито картковий рахунок № НОМЕР_8 . Із квитанції від 17 жовтня

2015 року суди встановили, що залишок коштів на рахунку № НОМЕР_8 становить 25 750,47 грн.

Судом першої інстанцій в оскаржуваному рішенні зазначено, що оригінали заяви-договору про розміщення банківського вкладу № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року, депозитного договору № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року, квитанцій про внесення коштів на рахунки відкриті за даними договорами та поповнення рахунків, оригінал квитанції від 17 жовтня 2015 року та пластикова карта № НОМЕР_8 оглянуті в судовому засіданні 15 лютого 2017 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаям ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України

від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року

у справі № 6-17цс12 міститься правовий висновок про те, що відповідні юридичні факти - відсутність банківських рахунків, необлікування на них грошових коштів залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, - слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу.

Частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що між сторонами укладені договори банківського вкладу № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року та № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року, а позивачем внесені кошти на депозитні рахунки в АТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, встановивши, що на картковому рахунку позивача № НОМЕР_8 перебувають належні йому грошові кошти у розмірі 25 750,47 грн, які не повернуті банком на вимогу позивача, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача цих коштів та 3% річних від простроченої суми зобов`язання.

Касаційний суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача коштів внесених позивачем за договорами банківського вкладу

№ SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року у розмірі

801,27 доларів США та № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року у розмірі 825,82 євро; грошових коштів, що перебувають на картковому рахунку позивача у розмірі 25 750,47 грн та 3% річних від цієї суми у розмірі 920,67 грн.

Разом із тим оскаржені судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів, пені та 3% річних за договорами

№ SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року та № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року не можуть бути залишені без змін.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Умовами укладених між банком та ОСОБА_1 договорів банківського вкладу визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу.

При цьому, проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по процентній ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору.

Позивачем розраховано проценти за період із 20 березня 2014 року

по 01 листопада 2015 року за ставками 8,5 % річних та 6,5 % річних зазначеними при укладанні договорів банківського вкладу від 20 вересня 2012 року та 19 грудня 2011 року.

Однак судами не встановлено, чи діяли для вкладів даного найменування вказані ставки на день закінчення (пролонгації) попереднього строку вкладу.

Таким чином суди попередніх інстанцій не встановивши розмір процентної ставки для вкладів відповідного найменування, які діяли на день закінчення (пролонгації) попереднього строку вкладу, дійшли передчасного висновку про стягнення з відповідача процентів розрахованих за ставкою зазначеною у первісному договорі.

Крім того, не можна погодитись із висновками судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків за прострочення виконання зобов`язання з повернення коштів, що перебувають на картковому рахунку позивача № НОМЕР_8 , оскільки при здійсненні розрахунку вказаної складової боргу, судами застосовано індекс інфляції, який не відповідає оприлюдненому Державним комітетом статистики України індексу інфляції в період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року (в межах позовних вимог).

Так, індекс інфляції за вказаний період згідно з даними Державного комітету статистики України складає 116,72% (із розрахунку 102 % х 100, 7% х 112, 4% х 101,1 %), тому сума інфляційних втрат становить 4 305, 47 грн (із розрахунку 25 750,47 грн * 116,72 / 100 - 25 750,47 грн).

В силу положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за вкладами.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» коштів внесених позивачем за договорами банківського вкладу № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року у розмірі 801,27 доларів США, № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року у розмірі 825,82 євро, і стягнення грошових коштів, що перебувають на картковому рахунку позивача у розмірі 25 750,47 грн та 3% річних від цієї суми у розмірі 920,67 грн, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення у вказаній частині відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу в цій частині - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів в цій частині не спростовують.

Зважаючи на те, що у справі в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних збитків за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів з карткового рахунку № НОМЕР_8 не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм матеріального права, рішення судів попередніх інстанцій підлягають зміні шляхом зменшення вказаної складової боргу із

«17 394,44 грн» до «4 305,47 грн».

Крім того, апеляційний суд не перевірив належним чином рішення суду першої інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів, пені, 3 % річних за договорами банківського вкладу від 20 вересня 2012 року та від 19 грудня 2011 року на предмет його законності та обґрунтованості, належним чином не дослідив надані позивачем розрахунки процентів, пені, 3 % річних за вказаними договорами, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме процентну ставку, яка підлягає застосуванню при нарахуванні процентів за депозитними вкладами після закінчення строку їх дії, правову природу та обґрунтованість розрахунку позивачем пені на підставі частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України за вказаними договорами, тому судове рішення апеляційного суду в цій частині не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд у вказаній частині.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить врахувати викладене, дати належну оцінку поданим сторонами доказам, встановити розмір процентної ставки за договорами № SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року та № SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року, які діяли на день закінчення (пролонгації) попереднього строку вкладу, встановити правову природу та обґрунтованість розрахунку позивачем пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України за вказаними договорами, та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо поновлення оскаржуваного судового рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки касаційна скарга задоволена частково необхідно поновити виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року у незміненій та нескасованій частині.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 412, 416, 418, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» процентів, пені і 3% річних за договорами банківського вкладу № SAMDN9894

від 20 вересня 2012 року та № SAMDN52510 від 19 грудня

2011 року скасувати та справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого

2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інфляційних збитків за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення коштів з карткового рахунку змінити, зменшивши розмір інфляційних збитків за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення коштів з карткового рахунку із 17 394,44 грн до 4 305,47 грн.

В іншій частині заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити у незміненій та нескасованій частині виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року № 752/21292/15-ц.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович