ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5373/18 Номер провадження 22-ц/814/2100/19Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2019 року у складі судді Маханькова О.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд визнати недійсними договори № 630711324 від 30 вересня 2017 року та № 630859700 від 23 лютого 2018 року, укладені між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2

Позовна заява мотивована тим, що згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 жовтня 2017 року його син ОСОБА_2 визнаний недієздатним та його призначено опікуном. У вересні 2018 року він дізнався, що на ім`я його сина у АТ «Альфа-Банк» відкрито два кредитних рахунки, з яких невідомі йому особи з жовтня 2017 року постійно знімають кошти. Також посилався на ті обставини, що ОСОБА_2 хворіє на психічні захворювання з 2000 року, має групу інвалідності, внаслідок чого не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а з 2016 року після втрати ноги постійно знаходився вдома.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2019 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 25 червня 2019 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 630859700 від 23.02.2018 року, укладений між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення кредитного договору № 630859700 від 23.02.2018 року ОСОБА_2 був визнаний недієздатним та йому призначено опікуна - ОСОБА_1 , а тому вимоги про визнання такого договору недійсним підлягають задоволенню. Доказів того, що на момент укладення кредитного договору № 630711324 від 30.09.2017 року ОСОБА_2 не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, позивачем не надано й підстав для визнання даного договору недійсним не має.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору № 630859700 від 23.02.2018 року, представник АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд недостатньо дослідив доводи, наведені відповідачем, не встановив всі фактичні обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що оспорюваний правочин є дрібним побутовим та може бути визнаний судом недійсним лише у випадку не схвалення його опікуном. Оскільки протягом місяця з дня, коли позивач довідався про укладення спірного кредитного договору опікуном ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не було заявлено претензії Банку, даний правочин вважається схваленим опікуном та у відповідності до статті 221 ЦК України є дійсним.

Окрім того вказує, що судом першої інстанції не було застосовано обов`язкові в даному випадку наслідки недійсності кредитного договору, що їх встановлено статтею 1057-1, 216 ЦК України, про застосування яких відповідач просив у відзиві на позовну заяву.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до норм статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

По справі встановлено, що 23 лютого 2018 року шляхом прийняття (акцепту) ОСОБА_2. публічної пропозиції (оферти) ПАТ «Альфа-Банк» між сторонами було укладено кредитний договір № 630859700, за умовами якого банк надав позичальнику споживчий кредит у спосіб кредитування рахунку із встановленим кредитним лімітом в сумі 6000 грн. на строк 12 місяців з фіксованою процентною ставкою 39.99% річних (а.с. 86-89).

Про факт укладення вказаного кредитного договору свідчить підпис ОСОБА_2 у анкеті-заяві про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк», Оферті на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, Паспорті споживчого кредиту з визначенням його умов, що позивачем по справі не заперечується.

Згідно довідки Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 08 червня 2010 року ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері та є інвалідом ІІ групи безстроково.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 квітня 2017 року у справі № 537/1326/17 призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу відносно психічного стану здоров`я ОСОБА_2 .

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 202 від 12 травня 2017 року ОСОБА_2 на час проведення експертизи виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу, наявний психічний розлад позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 жовтня 2017 року у справі № 537/1326/17 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним, встановлено над ним опіку, опікуном призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За загальним правилом презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішення суду першої інстанції про визнання кредитного договору № 630859700 від 23 лютого 2018 року недійсним мотивовано тим, що на час вчинення даного правочину позичальник ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 жовтня 2017 року був визнаний недієздатним та йому призначено опікуна.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільна дієздатність фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно частини першої статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину (частина друга статті 41 ЦК України).

Правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою встановлено статтею 226 ЦК України, згідно частини першої якої правочини, які вчинені недієздатною особою, є нікчемними. Виключення з цього правила складають дрібні побутові правочини, вчинені недієздатною фізичною особою, що схвалені її опікуном у поряду, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

Вирішуючи справу в частині визнання недійсним кредитного договору № 630859700 від 23 лютого 2018 року, суд першої інстанції помилково застосував до цих правовідносин норми статті 225 ЦК України, яка не підлягає застосуванню. Вказана норма стосується правових наслідків вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Наприклад, коли на час вчинення правочину особа виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу, що позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не була визнана судом недієздатною. У такому випадку, в разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила такий правочин, недієздатною, опікун може оспорити його дійсність на підставах, встановлених статтею 225 ЦК України.

У справі, що переглядається, на момент укладення кредитного договору № 630859700 від 23 лютого 2018 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 жовтня 2017 року про визнання ОСОБА_2 недієздатним набрало законної сили і з 13 листопада 2017 року він вважається недієздатною особою, отже, укладені ним з цього часу правочини, крім схвалених опікуном дрібних побутових правочинів, є нікчемними в силу закону - статті 226 ЦК України.

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Формулюючи підхід до застосування норм матеріального права у правовідносинах, що виникли у зв`язку з укладенням нікчемних правочинів, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 погодилась з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Відповідно до норм статей 2, 13 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи зі змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про визнання недійсним нікчемного кредитного договору № 630859700 від 23 лютого 2018 року, правових підстав для задоволення позову в цій частині не має.

За вказаних обставин при вирішенні справи в оскаржуваній частині судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, тому колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 про визнання недійсним нікчемного правочину, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги щодо віднесення кредитного договору № 630859700 від 23 лютого 2018 року до дрібних побутових правочинів колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Отже, потреби недієздатної фізичної особи, з метою задоволення яких було укладено вказаний кредитний договір, відповідність правочину рівню розвитку цієї особи та вартість предмета договору є предметом доказування по справі та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обов`язок доказування таких обставин в силу вимог статей 12, 13, 76-81 ЦПК України покладається на відповідача, який посилається на них, як на підставу своїх заперечень, проте їх наявність суду не довів та відповідних доказів по справі не подав.

Разом з тим, виходячи з рівня прожиткового мінімуму, встановленого на час укладення спірного кредитного договору, суму кредиту - 6000 грн., що є предметом даного правочину, не можна визнати незначною.

За таких обставин аргументи апеляційної скарги щодо схвалення кредитного договору опікуном не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи, є безпідставними і колегією суддів до уваги не беруться.

Із матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву представник АТ «Альфа-Банк» просив про застосування наслідків недійсності правочину відповідно до частини першої статті 1057-1 ЦК України.

Частиною першою статті 1057-1 ЦК України встановлено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У даній справі підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину судом не вбачається, оскільки недієздатна фізична особа, яка є стороною нікчемного кредитного договору, не відповідає за завдану нею шкоду (стаття 41 ЦК України). Таку відповідальність несе її опікун за наявності відповідних вимог та підстав, передбачених статтею 1184 ЦК України, що не є предметом розгляду по справі.

Згідно положень частини першої, пункту 2 частини другої, частин сьомої, тринадцятої статті 141 ЦПК України та пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по справі апеляційний суд відносить на рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2019 року в частині визнання недійсним кредитного договору № 630859700 від 23 лютого 2018 року скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 630859700 від 23 лютого 2018 року - відмовити.

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем по справі, компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин