Справа № 212/5368/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., за участі секретаря судового засідання Мігрін Н.С., за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "Електромашпромсервіс" про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Електромашпромсервіс», в якому просила стягнути з відповідача на її користь 50 000,00 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона працювала на ПАТ «Електромашпромсервіс» у період з 27.07.1990 року по 01.08.2016 року на посаді електрика дільниці. На підприємстві їй в прохальній формі говорили змінити деякі записи в документації, з фактичних на більш «вигідні» для інших працівників відмітки, але вона відмовилась та к вчиняти оскільки ці прохання суперечили, як її службовим, так і моральним принципам. Коли стало зрозуміло що вона не поступиться у своїх переконаннях, до неї стали звертатися в більш грубій формі з повторними проханнями, але це також не змінило її думки. Внаслідок цього почалися постійні конфлікти на роботі, які тривали впродовж достатньо довгого періоду часу. Внаслідок цього вона почала звертати увагу на погіршення стану здоров`я. 25.07.2016 року під час однієї з суперечок їй стало зле. Одразу її оглянув лікар, що працює на підприємстві і повідомив про необхідність стаціонарного лікування. Так і не отримавши покращення вона звернулась до комунального закладу «Криворізька міська лікарня №16» на стаціонарне лікування. Пролікувавшись в лікарні майже тиждень її виписали з діагнозом: ГБ 2 ст., ступ2, ризик 2, неускладнений криз. Після повернення з лікарні вона була вимушена повернутись на роботу. Однак утиски та попередні сварки все ж таки продовжувались. До того ж отримавши її діагноз керівництво підприємства зустріло її вкрай вороже. За такою поведінкою на неї чекало зневаження та залякування з боку її безпосереднього керівника. На усі питання їй відповідали погрозами. Крім конфліктів, які виникали раніше, додалися утиски аби вона звільнилась. Врешті решт, своїм натиском її змусили підписати заяву про звільнення за домовленістю сторін. За увесь час вона зазнала жахливого тиску з боку керівництва підприємства, завдяки погрозам, вона має загострення хвороби. Її звільнення є незаконним і підприємство в особі керівника та всіх тих хто має причетність до того. Боязнь відповідальності за порушення її здоров`я та «зайвих чуток», керівництво підприємства вдалося до цинічних дій у вигляді погроз та залякування жінки, яка пропрацювала на користь цього підприємства майже 30 років. Всі ці обставини взяли в «заручники» її стан здоров`я та її життя. Її життя докорінно змінилось. Незаконно звільнивши її, підприємство позбавило її єдиного доходу, т.я. на нову роботу її не приймають, зважаючи на хворобу та вік. Розмір відшкодування моральної шкоди вона оцінює в 50 000,00 гривень.

Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч.1п.9 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України.

Ухвалою судді Водоп`янова С.М. від 13.09.2016 року відкрито провадження у справі з призначенням справи до розгляду по суті у судовому засіданні.

Ухвалою судді Пустовіта О.Г. від 10.10.2016 року прийнято у провадження та призначено справу до судового засідання.

17.01.2017 року на адресу суд надійшли заперечення на позовну заяву в яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

У судовому засідання представник позивача вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що за перенесені ОСОБА_3 душевні страждання просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, оскільки позивачем не доведено обставини і підстави, які зумовлюють наявність моральної шкоди, так як нею не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння їй моральної шкоди.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він працював разом з ОСОБА_3 , вона була його начальником. Знає, зі слів, що її звільнили і їй стало зле. 25 числа він не бачив, щоб вона була в поганому настрої. Вона працювала майстром, взяла його до себе на роботу. Чому вона звільнилась, він не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що з 1981 працювала на підприємстві, ОСОБА_6 з 1991 року. ОСОБА_6 - спокійна людина, конфліктів в неї не було ні з ким. Вона оскаржила, що її «просять» зробити роботу, яку вона не повинна виконувати. Збільшили їй обсяг роботи, просили про допомогу. В кінці липня, після обіду вона прийшла вся в сльозах, розповіла, що з нею погано розмовляли, в неї тряслися руки, голос тремтів. Вона пішла в медпункт, там й виписали направлення до лікарні. Вона сказала, що так працювати більше не може, що вона звільниться. Вона постійно скаржилась на начальника.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона працює електриком дільниці. Вважає, що ОСОБА_6 звільнилась, тому що між працівниками та фабрикою виникали конфлікти. ОСОБА_6 дуже емоційна людина. ЇЇ керівник Дубровін, на момент звільнення ОСОБА_8 , то він ніякого тиску на неї не здійснював, ніхто її не принижував. Якщо хтось іде в відпустку, його треба кимось замінити. У неї з ОСОБА_9 конфліктів не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_6 працювала електриком дільниці, виконувала обов`язки, передбачені інструкцією, інші вимоги не виконувала. Він був у відпустці, його заміняв ОСОБА_11 , він повідомив його, що ОСОБА_12 все набридло, вона скаржиться, що її всі ображають і що вона звільняється. Коли він вийшов з відпустки ОСОБА_6 прийшла з заявою на звільнення, я його підписав. Раз в один-два місяці йому телефонував замовник та скаржився, що ОСОБА_6 не може організувати роботу, уходила з роботи раніше, відпускала в відпустку людей, коли вони були потрібні на підприємстві, часто просилась піти раніше з роботи в зв`язку з поганим самопочуттям. З ним в ОСОБА_13 конфліктів не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона працювала не на дільниці Зимовіно, але знає її по роботі. Конфліктів у них не було. ОСОБА_6 дуже емоційна людина. У ОСОБА_13 були конфлікти з електриком дільниці ПівнГЗК. Про її хворобу нічого не знає. Знає, що у ОСОБА_13 був перелом ноги. За прогули ОСОБА_6 до відповідальності не притягувалась. ОСОБА_6 пішла на пенсію по 1-му списку.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 з 27.07.1990 року по 01.08.2016 року працювала електрослюсарем черговим і про ремонту обладнання ПрАТ «Електромашпромсервіс». 01.08.2016 року звільнено за згодою сторін ст.. 36 п. 1 КЗпП України (наказ №251 від 01.08.2016), що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, якою визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті третьому постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною другою пункту п`ятого вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підставах цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини третьої пункту дев`ятого Постанови, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

В обґрунтування позову, позивач зазначили, що моральна шкода полягає у тому, що за цей час, вона перенесла та продовжує нести великі душевні страждання, які позначили негативні зміни у її житті: негативні переживання, тривога, нервозність, почуття образи, обурення. Вона пережила емоційний стрес через погане ставлення до себе та через звільнення з роботи.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивач під час розгляду справи на обґрунтування позовної вимоги про стягнення моральної шкоди не надала суду доказів, які були б підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки, як це зазначалось вище, необхідно три складові - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 23,1167,1174 ЦК України -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "Електромашпромсервіс" про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Електромашпромсервіс», місцезнаходження юридичної особи: 50027, місто Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, буд. 71, прим. 2, ідентифікаційний код 05476747.

Суддя: О. Г. Пустовіт