ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Національного технічного університету "Дніпровська політехніка"

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії, інфляційних втрат і трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НТУ "Дніпровська політехніка" про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії, інфляційних втрат і трьох відсотків річних.

Позовна заява мотивована тим, що він з вересня 2013 року був зарахований до складу студентів НТУ "Дніпровська політехніка", прийнятих за денною формою навчання за рахунок державного бюджету поза конкурсом на підстав ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років.

Позивач зазначав, що відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" під час навчання він мав право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, проте за весь період навчання з 01.09.2013 року по грудень 2016 року відповідачем на його користь виплачувалася лише академічна стипендія за успішне навчання.

Однак, університетом йому було надано усно роз'яснення, що при призначенні стипендії, вищі навчальні заклади керуються діючим Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2004 року № 882 "Питання стипендіального забезпечення", яким передбачена виплата стипендій соціальних чи академічних особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у підвищеному розмірі і тому університет не буде виплачувати стипендію в розмірі прожиткового мінімуму ні зараз, ні в подальшому.

Також, позивачу стало відомо, що Листом Міністерства освіти і науки України від 27.11.2013 року № 1/11-18300 повідомлено, що навчальні заклади України керуються положеннями Постанови КМУ № 882, якими підвищена стипендія передбачена тільки для студентів з числа дітей шахтарів, що навчаються за гірничими спеціальностями. Такі видатки забезпечені коштами Державного бюджету. Зміни, які враховують вимоги ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", і які б були забезпечені коштами Державного бюджету, до Порядку призначення і виплати стипендій не внесені.

Проте, відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Таким чином, Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці" має вищу юридичну силу ніж Постанова КМУ від 12.07.2004 року № 882.

Крім того, позивач посилався на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по соціальній стипендії з урахуванням інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з вересня 2013 року по грудень 2016 року включно в розмірі 26 958,76 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з НТУ "Дніпровська політехніка" на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по соціальній стипендії з урахуванням інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з вересня 2013 року по грудень 2016 року включно в розмірі 26 958,76 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі НТУ "Дніпровська політехніка", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким частково відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності за період з 01.09.2012 року по 31.12.2016 року включно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2013 року по грудень 2016 року навчався в Державному вищому навчальному закладі "Національний гірничий університет".

Наказом Міністерства освіти і науки України від 20.12.2017 року Державний вищий навчальний заклад "Національний гірничий університет" перейменовано в Національний технічний університет "Дніпровська політехніка".

Як убачається з довідки Виробничого структурного підрозділу "Шахтоуправління "Добропільське" ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" від 18.06.2013 року № 1-1951, батько позивача ОСОБА_3 працює на виробничому структурному підрозділі "Шахтоуправління Добропільське" ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" з 01.11.2006 року по теперішній час. Стаж у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем у шахті згідно ст. 1 Закону Украни "Про підвищення престижності шахтарської праці" станом на 18.06.2013 року складає 29 років 6 місяців.

На навчання до вищого навчального закладу позивач був зарахований на пільгових умовах за рахунок коштів державного бюджету згідно до Закону України "Про підвищення престижності шахтарської правці" як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років.

Згідно з довідкою про розмір доходів № 269 від 19.05.2017 року, за період з вересня 2013 року по грудень 2016 року включно ОСОБА_1 була нарахована стипендія в сумі 36 249,60 грн.

Розміри прожиткового мінімуму відповідно до Законів України "Про Державний бюджет" для працездатних осіб змінювалися наступним чином: з липня 2012 року - 1102 грн.; з жовтня 2012 року - 1118 грн.; з грудня 2012 року - 1134 грн.; з січня 2013 року - 1147 грн., з грудня 2013 року - 1218 грн.; з січня 2014 року по серпень 2015 року включно - 1218грн.; з вересня 2015 року - 1378 грн.; з січня 2016 року - 1378 грн.; з травня 2016 року - 1450 грн.; з грудня 2016 року - 1600 грн.

Таким чином, сума недоплаченої стипендії відповідно до розрахунку позивача, за період з вересня 2013 року по грудень 2016 року включно складає 15 493,40 грн.

Сума інфляційних втрат, за період з жовтня 2013 року по липень 2018 року включно складає 10 067,52 грн.

Сума 3% річних відповідно до розрахунку позивача, за вказаний період складає 1 397,84 грн.

Таким чином, загальна сума ненарахованої та невиплаченої стипендії, разом з інфляційними втратами та трьома відсотками річних складає 26 958,76 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що позивач з моменту вступу до вищого навчального закладу мав право на отримання стипендії саме у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Закону України "Про освіту" студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст. 54 Закону України від 23.05.1991 року № 1060-ХІІ "Про вищу освіту" студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства.

Державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді, зокрема, соціальної стипендії (ч.17 ст. 44 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 року № 1556-VII).

Положеннями ч.1 ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02.09.2008 року № 345-V1 передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Аналіз норм чинного законодавства, зокрема, ч.1 ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та фактичні обставини справи, вказують на право ОСОБА_1 отримувати стипендію у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак за час навчання позивачу нараховувалась стипендія на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи НТУ "Дніпровська політехніка" в апеляційній скарзі про те, що позивач з урахуванням трирічного строку позовної давності, має право на стягнення коштів лише за період з 21.09.2015 року, оскільки про своє порушене право він дізнався значно раніше, ніж 19.05.2017 року, колегією суддів не приймаються до уваги як безпідставні.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 261 ЦК України передбачено, що у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Встановлено, що позивач дізнався про недоплату стипендії після закінчення навчання та звернення до закладу із запитом про надання довідки про виплачену йому стипендії, яка датована 19.05.2017 року (а.с.5), з якої вбачається, що стипендія університетом виплачувалась не в повному обсязі. Вказане свідчить про те, що лише 19.05.2017 року позивач дізнався про порушення його права, а тому перебіг позовної давності повинен починатися із зазначеної дати і, таким чином, строк позовної давності вважається не пропущеним.

Відповідачем будь-яких належних доказів ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції на спростування даних обставин надано не було.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко