П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/14052/19

Провадження № 22-ц/4815/1297/19

Головуючий у суді першої інстанції: Ковальов І.М.

Ухвалу Рівненського міського суду постановлено

повним текстом 02 серпня 2019 року

в м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради;

за участі (в апеляційному суді): ОСОБА_1 і його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2019 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради; про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

В липні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради; з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування вимог зазначав, що є особою з інвалідністю 2 групи, яка ліквідовувала наслідки аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та постраждала внаслідок цього. Заявник виконував заходи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в САБ-21 тресту "Рівнешляхбуд" з 14 жовтня по 03 листопада 1986 року. Зазначав, що судове підтвердження вказаної обставини необхідне йому для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

З наведених міркувань просив встановити факт його участі та виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 14 жовтня по 03 листопада 1986 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради; про встановлення факту, що має юридичне значення

Роз`яснено заявнику право на звернення до суду з позовною заявою у загальному порядку.

На ухвалу суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність та необґрунтованість, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенні норм процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.

На її обґрунтування зазначалось про те, що висновок суду першої інстанції про наявність у даному випадку спору про право є хибним, оскільки у відповідності до вимог ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вважав, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту його участі та виконання ним заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 14 жовтня по 03 листопада 1986 року, окрім як отримання підтверджуючих документів у правонаступника тресту Відкритого акціонерного товариства "Рівнешляхбуд", яке на даний час ліквідоване. Стверджував, що від встановлення бажаного факту, залежить виникнення його особистих та майнових прав, а саме для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення. Проте без судового підтвердження такого факту він буде позбавлений можливості реалізувати такі права. В свою чергу встановлення цього факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право. При цьому покликався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц.

З наведених мотивів просив ухвалу міського суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту необхідно заявнику для реалізації свого права на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, тобто у даному випадку вбачається спір про право, тому відмовив у відкритті провадження у справі.

Проте частково з такими висновками погодитися не можна.

У відповідності до вимог п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України).

Так, згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Частиною четвертою ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Між тим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду

Відповідна правова позиція висловлена і Верховним Судом України в узагальненні "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01 січня 2012 року, де зокрема зазначено, що не підлягають розгляду в судах заяви про встановлення факту безпосередньої участі протягом певного періоду на будь-яких роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Порядок).

У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Врахувавши в такій категорії справ, що законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року підтвердила висновки про неможливість встановлення в окремому провадженні юридичного факту залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки це фактично підтвердить належність останнього до інвалідів війни.

У випадку, якщо заінтересована особа отримала від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надала відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії заінтересованої особи до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

За таких обставин суддя першої інстанції дійшов до хибного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, обґрунтовуючи тими підставами, що вбачається спір про право та роз`яснивши заявнику порядок звернення до суду з позовною заявою у загальному порядку.

Між тим, правильною нормою, на якій ґрунтуватиметься причина відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна бути не ч.4 ст. 315 ЦПК України, а п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, адже ця заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому заявнику необхідно роз`яснити, що питання надання статусу інваліда війни вирішується органами соціального захисту населення, а в разі незгоди із рішенням цього органу він має право звернутися до відповідного адміністративного суду із позовом в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопад 1950 року закріплено "право на суд" разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станєв проти Болгарії" від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відмовивши у відкритті провадження у справі і роз`яснивши заявнику неправильний порядок захисту його інтересів, суд попередньої інстанції створив перешкоди у реалізації права на судовий захист.

Мотивом для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 383-384, 388- 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 14 год. 35 хв. 08.10.2019

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук