Справа № 441/1250/17 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/805/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представниці позивачка ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідача Коротича П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області в складі судді Яворської Н.І. від 02 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення № 931 від 23 червня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 02 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення № 931 від 23 червня 2017 рокувідмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти нове рішення яким задоволити позовні вимоги. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні не навів жодної мотивованої оцінки доводів позивача та мотивів їх відхилення. Вказує на те, що судом не враховані та не спростовані доводи позивача про те, що після скасування рішення Городоцької міської ради №583 від 27.06.2007 року та Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯД №516322, що виданий 05.07.2007р. земельна ділянка фактично не витребовувалась у ОСОБА_1 та така на момент прийняття оспорюваного рішення перебувала у приватній власності, тобто на момент прийняття оспорюваного рішення Городоцькою міською радою дана земельна ділянка не була у комунальній власності. Звертає увагу, що вона 18.06.2018 р. звернулась із заявою до Городоцької міської ради про безоплатну передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться на АДРЕСА_1 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При тому, вона просила розгляд даної заяви, відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», винести на розгляд чергової сесії Городоцької міської ради. Чергова сесія відбулася 22.06.2018р. Листом від 17.07.2018р. № 02-14/1708 міський голова ОСОБА_4 . повідомив про те, що її заява на розгляд чергової сесії міської ради 22.06.2018р. не виносилась, оскільки згідно рішення сесії міської ради №931 від 23.06.2017р. гр. ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення детального плану території для передачі у приватну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При тому, в даній відповіді Городоцька міська рада зазначила, що «оскільки на даний час рішення №931 від 23.06.2017р не є відміненим ні міською радою, ні рішенням суду, міська рада не в праві надавати своїм рішенням цю ж земельну ділянку іншій особі». Вказує, що даною відповіддю Городоцька міська рада фактично підтвердила те, що вона вже розпорядилася вказаною земельною ділянкою. Зазначає, що всупереч ст. 10 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», Городоцька міська рада згідно рішення №931 від 23.06.2017р. ХVIII сесії сьомого скликання дала дозвіл гр. ОСОБА_3 на розроблення детального плану території для передачі у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,0700 на АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 » для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, тобто визначила ОСОБА_3 замовником виготовлення детального плану території. Зазначає, що Городоцька міська рада оскаржуваним рішенням фактично вже розпорядилася земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , зазначивши в рішенні, що ОСОБА_3 дано дозвіл на виготовлення детального плану території для передачі у власність йому ж. Отже, Городоцька міська рада оскаржуваним рішенням фактично здійснила волевиявлення власника землі як учасника цивільно-правових відносин, з яких в подальшому виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов`язки. Враховуючи наведене Городоцька міська рада згідно рішення №931 від 23.06.2017р. не мала права передавати функції замовника детального плану території ОСОБА_3 і цим же рішенням розпоряджатися спірною земельною ділянкою.

В судове засідання позивака та представник відповідача Городоцької міської ради не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представниці позивачки на підтримання апеляційної скарги, відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заперечення проти позову, відповідь на заперечення проти позову, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також інших усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4, 48 ЦПК України, ст.ст.116, 118, ч.1 ст. 122 Земельного кодексу України, ч.2 ст. 327 ЦК України, ч.1 ст. 143 Конституції України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що рішенням Городоцької міської ради №583 від 27.06.2007 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , площею 0,10 га. Цим же рішенням відмінено рішення сесії міської ради від 07.05.1996 року №27 «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_5 згідно поданої ним заяви, якою він відмовився від земельної ділянки. На підставі цього рішення, 05 липня 2007 року, ОСОБА_1 видано Державний акт серія ЯД №516322, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01.07.450.00801 та згідно якого ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0999 га для будівництва і обслуговування житлового будинку в м. Городок Львівської обл. При цьому адреса земельної ділянки (назва вулиці та номер) у вказаному Державному акті відсутні, отже такий Державний акт викликав у суду сумнів про законні підстави його видачі. Згідно рішення Городоцького районного суду Львівської обл. від 21.02.2017 року у справі №441/1817/14-ц, пр.№2/441/2017 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Городоцької міської ради Львівської обл., третя особа відділ Держземагенства у Городоцькому районі Львівської обл. про визнання незаконними та скасування Державного акту, рішення Городоцької міської ради №583 від 27.06.2007 «Про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки», зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , Городоцької міської ради, відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі Львівської обл., треті особи Городоцький відділ регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення Городоцької міської ради, визнання недійсним та скасування Державного акту, інше, яке не оскаржувалось сторонами та набуло законної сили, убачається, що позов ОСОБА_6 задоволено повністю та визнано недійсним та скасовано рішення Городоцької міської ради від 27.06.2007 року №583 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, визнано недійсним та скасовано Державний акт на право приватної власності на землю серія ЯД №516322, що виданий 05.07.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01.07.450.00801 та згідно якого ОСОБА_1 надавалась у власність земельна ділянка площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в м. Городок Львівської обл. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Із заяви ОСОБА_3 від 11.05.2017 року убачається, що такий звернувся про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,0700 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку як учаснику АТО. З витягу із протоколу засідання комісії Городоцької міської ради у справах земельних ресурсів, будівництва та архітектури від 01.06.2017 року убачається що вирішено винести на розгляд чергової сесії питання про надання дозволу гр. ОСОБА_3 на виготовлення детального плану території для передачі у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0700 га по АДРЕСА_1 . Рішенням сесії Городоцької міської ради №931 від 23.06.2017 року надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на розроблення детального плану території для передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0700 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Із витягу з протоколу засідання комісії Городоцької міської ради у справах земельних ресурсів, будівництва та архітектури від 16.06.2017 року убачається, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,0700 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відмовлено, з огляду на те, що на попередньому засіданні комісії вирішено про винесення на сесію питання про дачу дозволу ОСОБА_3 на розроблення детального плану території на цю ж земельну ділянку. Суд оцінивши в сукупності вказані докази прийшов до наступного висновку. Позивачка звертаючись із зазначеним позовом покликається на порушення своїх прав, при цьому мотивує, що незважаючи на скасування її Державного акту про право власності на спірну земельну ділянку та рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого був виданий вказаний Державний акт, все таки має переважне право на отримання цієї земельної ділянки площею 0,0700 га у власність, а тому відмова земельної комісії у винесенні її заяви на сесію грубо порушує її права. Між тим, враховуючи, що оскільки рішення Городоцької міської ради №583 від 27.06.2007 року та Державний акт на право приватної власності на землю серія ЯД №516322, що виданий 05.07.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01.07.450.00801 та згідно якого ОСОБА_1 надавалась у власність земельна ділянка площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в м. Городок Львівської обл. скасовані за рішенням суду, а відтак вказана земельна ділянка перейшла у комунальну власність Городоцької міської ради, яка є розпорядником належних їй земель. Зазначене рішення суду ОСОБА_1 не оскаржувалось, тобто вона погодилась з ним. Рішення сесії Городоцької міської ради про відмову ОСОБА_1 у передачі оскаржуваної земельної ділянки у власність не приймалось. Позивачка на даний час не є власником спірної земельної ділянки, нею не надано достатніх доказів які її права порушені оскаржуваним рішенням, а тому суд вважає, що вона є неналежним позивачем по справі. Суд прийняв до уваги зауваження представника позивача щодо незаконних дій міської ради по зобов`язанню розроблення детального плану території для передачі у власність земельних ділянок, однак суд вважає такі можуть бути оскаржені в порядку КАСУ.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають.

ОСОБА_1 05.09.2017 звернулася в суд з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, ОСОБА_3 , у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Городоцької міської ради Львівської області від 23 червня 2017 року №931, яким надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на розроблення детального плану території для передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 » для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

В обґрунтування позову посилалася про те, що була власником вказаної земельної ділянки, рішенням Городоцького районного суду від 21.02.2017р. скасовано Державний акт про право власності на вказану земельну ділянку та рішення Городоцької міської ради від №583 від 27.06.2007, яким було відмінено рішення №27 від 07.05.1996, яким вказана земельна ділянка передавалась у власність її батькові ОСОБА_5 . Мотивує тим, що оскільки вказане рішення скасоване судом, то чинним залишається рішення №27 від 07.05.1996р. про надання земельної ділянки її батькові, а отже Городоцькою міською радою незаконно надано оскаржуваним рішенням дозвіл ОСОБА_3 на розроблення детального плану території для передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вважає, що саме вона має переважне, першочергове право на отримання такої ділянки.

Із змісту оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування вбачається, що таким надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на розроблення детального плану території для передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 » для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У частині третій статті 3 ЦПК України (в редакції на час звернення до суду з позовом) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України (в редакції на час звернення до суду з позовом), установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII.

Разом з тим відповідно до частини другої статті 4, пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час звернення до суду з позовом), юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 19 КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що рішенням Городоцької міської ради №583 від 27.06.2007 (а.с.45) ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , площею 0,10 га. Цим же рішенням відмінено рішення сесії міської ради від 07.05.1996 року №27 «Про передачу у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_5 згідно поданої ним заяви, якою він відмовився від земельної ділянки.

На підставі цього рішення, 05 липня 2007 року, ОСОБА_1 видано Державний акт серія ЯД №516322, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01.07.450.00801 (а.с.47) та згідно якого ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0999 га для будівництва і обслуговування житлового будинку в м. Городок Львівської обл. При цьому адреса земельної ділянки (назва вулиці та номер) у вказаному Державному акті відсутні, отже такий Державний акт викликав у суду сумнів про законні підстави його видачі.

Згідно рішення Городоцького районного суду Львівської обл. від 21.02.2017 року у справі №441/1817/14-ц, пр.№2/441/2017 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , Городоцької міської ради Львівської обл., третя особа відділ Держземагенства у Городоцькому районі Львівської обл. про визнання незаконними та скасування Державного акту, рішення Городоцької міської ради №583 від 27.06.2007 «Про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки», зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , Городоцької міської ради, відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі Львівської обл., треті особи Городоцький відділ регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення Городоцької міської ради, визнання недійсним та скасування Державного акту, інше (а.с.18-22), яке не оскаржувалось сторонами та набуло законної сили, убачається, що позов ОСОБА_6 задоволено повністю та визнано недійсним та скасовано рішення Городоцької міської ради від 27.06.2007 року №583 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, визнано недійсним та скасовано Державний акт на право приватної власності на землю серія ЯД №516322, що виданий 05.07.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01.07.450.00801 та згідно якого ОСОБА_1 надавалась у власність земельна ділянка площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в м. Городок Львівської обл. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Із заяви ОСОБА_3 від 11.05.2017 року (а.с.153) вбачається, що такий звернувся про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,0700 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку як учаснику АТО.

Рішенням сесії Городоцької міської ради №931 від 23.06.2017 року (а.с.8) надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на розроблення детального плану території для передчі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0700 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України,вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина друга статті 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186№ ЗК України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для отримання земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що:

положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 151І Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Вимоги про визнання рішення незаконним мають розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Якщо ж особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Вважаючи рішення Городоцької міської ради Львівської області від 23 червня 2017 року №931 про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення детального плану території для передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 » для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд порушенням її переважного права на набуття земельної ділянки для обслуговування її житлового будинку і господарських споруд, позивачка просила визнати таке рішення щодо відповідача незаконним та скасувати його.

Наявність існуючого речового права позивачки на цю земельну ділянку судом не встановлено. Сам факт реєстрації права власності на земельну ділянку за позивачкою при чинному рішенні суду про скасування рішення про передання їй у власність такої ділянки та державного акту на право власності на таку ділянку таке право не підтверджує.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд апеляційної інстанції вважає, що є підстави для скасування оскарженого рішення та закриття провадження у справі та роз`яснення сторонам їх права на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 березня 2018 року в справі № 14-5зц18, від 24 квітня 2018 року в справі № 14-120цс18 та від 19 червня 2018 року в справі № 12-61гс18, і підстав для відступу від вказаних правових позицій не вбачається.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на вказане розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства та відповідно постановлене за наслідками такого розгляду оскаржуване рішення слід вважати такими що здійснений та ухвалене без дотримання вимог закону, а тому таке рішення суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі (п.1 ч.1 ст. 255, ст. 377 ЦПК України).

Вказаним апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 02 січня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення № 931 від 23 червня 2017 року закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра