МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 473/1913/17 Категорія 5
Провадження № 22-ц/812/393/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Старжинської О.Є. в приміщенні суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є в спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який в подальшому уточнив, та в якому посилався на те, що він є власником 31/100 часток житлового будинку із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, які належать йому згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом та відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 25.08.2009 р. Другим співвласником вказаного житлового будинку є ОСОБА_1, з яким у них склались вкрай неприязні стосунки. Відповідач категорично відмовляється надати йому можливість проводити ремонт стіни будинку та літньої кухні, які знаходяться в його володінні та користуванні, та безпосередньо межують з будівлями, які знаходяться у володінні та користуванні відповідача, та уникає спілкування з ним. Отже, домовленості про поділ житлового будинку між ними не досягнуто. Відповідно до висновку проведеної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/17 від 06.10.2017р. поділ житлового будинку із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 є можливим. Запропонований експертом варіант поділу є для нього прийнятним та відповідає раніше визначеному між ним та відповідачем порядку користування об'єктами нерухомості. Запропонований експертом варіант поділу земельної ділянки, яка призначена для обслуговування житлового будинку із господарчими будівлями також для нього є прийнятним, за виключенням наступного. Фактично у нього з відповідачем знаходиться у користуванні земельна ділянка загальною площею 2448 кв. м. З вищевказаної земельної ділянки ними в 2009 році було отримано у власність (приватизовано) для обслуговування зазначеного житлового будинку із господарчими будівлями і спорудами земельну ділянку площею 1000 кв. м. Інша частина земельної ділянки площею 2448 кв. м. ними використовувалась та використовується, однак ними не приватизована. В разі поділу земельної ділянки, яка призначена для обслуговування вищевказаного житлового будинку із господарчими будівлями і спорудами за варіантом визначеним в висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/17 від 06.10.2017р., в нього буде вилучено з користування частину приватизованої земельної ділянки, яка зараз фактично знаходиться в його користуванні та буде повністю обмежено для нього доступ до земельної ділянки, яка ним та ОСОБА_1 поки що не приватизована. За вказаних обставин, позивач вважав за доцільне стягнути з нього грошову компенсацію за частку земельної ділянки площею 120 кв. м. (лінійними розмірами 8,70 м. на 13,80 м.), яка розташовано в кінці садиби. Крім того, зазначав, що згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 01.11.2017р. ринкова вартість вищезазначеної земельної ділянки складає 31750 грн. Відповідно вартість 1 кв. м. цієї земельної ділянки складає 31,75 грн., а вартість 120 кв. м. складає 3810 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд поділити житловий будинок із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 між співвласниками відповідно до варіанту поділу, викладеного у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 23/17 від 06.10.2017р. Поділити земельну ділянку, передавши йому у власність земельну ділянку площею 430 кв.м., і відповідно передавши у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 570 кв.м., визначивши межу поділу земельної ділянки наступним чином: від фасадної межі земельної ділянки з точки розташованої з відступом 3,20 м. від правої бічної межі довжиною 9,60 м.; поворот ліворуч по прямій лінії по осям міжквартирних стін, які розділяють житловий будинок літ. «А'-1» на дві квартири по всій її довжині до прибудови літ. «а"-1»; далі поворот праворуч по зовнішніх гранях зовнішніх стін прибудови літ. «а"-1» та сараю літ. «В-1» з продовженням на 1,00 м.; поворот ліворуч по прямій лінії довжиною 0,60 м.; далі поворот праворуч по прямій лінії довжиною 2,60 м.; поворот праворуч по прямій лінії довжиною 0,75 м.; поворот ліворуч по прямій лінії довжиною 6,80 м.; далі поворот в правий бік довжиною 1,30 м. під кутом 45° з продовженням по прямій 5,00 м.; поворот в правий бік довжиною 1,30 м. під кутом 45° з продовженням по прямій 21,50 м. до задньої фасадної межі земельної ділянки.

Стягнути з нього на користь відповідача компенсацію: за відхилення від ідеальних часток співвласників у праві власності на вказаний житловий будинок в сумі 323 грн.; за відхилення від ідеальних часток співвласників у праві власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку із господарчими будівлями і спорудами - в сумі 3810 грн., а також судові витрати.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Судом ухвалено визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку (прибудова А'-1, прибудова А''-1, прибудова а'-1) АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати площею 15,7 м2, житлової кімнати площею 20,2 м2, сіни площею 11,3 м2, кухні площею 14,8 м2, господарські будівлі та споруди: літню кухню Б-1, сарай Е-1, тамбур б-1, погріб Б-1 п/д, вбиральню Ж-1, ворота №2, питний колодязь №4, хвіртка №5;

визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку (житлового будинку А-1, прибудова А'-1, прибудова а-1, прибудова а''-1) АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати площею 15,2 м2, житлової кімнати площею 16,2 м2, житлової кімнати площею 22,9 м2, сіни площею 11,6 м2, кухні площею 7,1 м2, коридор площею 5,6 м2, санітарний вузол площею 1,1 м2, господарські будівлі та споруди: сарай В-1, сарай З-1, навіс И-1, ворота № 3, питний колодязь №1, ганок а-1г, а також

поділити земельну ділянку площею 1000 кв. м. наданої для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, передавши у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0310 га (ділянка №2), ОСОБА_1 - площею 0,0690 га (ділянка №1), визнавши межу поділу земельної ділянки наступним чином: по фасаду (відповідно до Державного акту від А до Б) з відступом від лівої бокової межі (яка виходить на вулицю-провулок) 18,0 м; в глиб земельної ділянки (уздовж стіни будинку А-1 з відступом 1,0 м.) 9,60 м; поворот ліворуч - 1.01 м, до зовнішньої стіни житлового будинку А-1, далі по осі перестінку (приміщень 2-3) житлового будинку 5,84 м; поворот праворуч по боковій стіні прибудови А-1 5,22 м; поворот ліворуч 0,35 м; поворот праворуч з нахилом на 89 градусів 25,75 м; поворот праворуч з нахилом на 90 градусів 8,95 м. Зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати вбиральню Ж-1. Зобов'язати ОСОБА_1 демонтувати частково навіс И-1 по межі розмежування земельних ділянок.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити, стягнувши з позивача на його користь грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки у розмірі 11335 грн., посилаючись на необґрунтованість рішення суду, а також на його невідповідність вимогам матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач не визнав доводи апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, пояснивши, що у нього не має коштів на сплату зазначеної в апеляційній скарзі суми компенсації.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником: 31/100 часток житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.11.2008 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою; 31/100 часток земельної ділянки площею 1000 кв. м. наданої для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.11.2008 року Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою.

Іншим співвласником вказаного житлового будинку та земельної ділянки (69/100 часток) є відповідач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою і договору дарування, нотаріально посвідченого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою 22.11.1980 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №442862), виданого 25.06.2009 року Вознесенською міською радою.

Також судом було встановлено, що виділ належних сторонам часток в натурі є можливим. Визначаючи варіант розподілу, суд виходив з домовленості сторін щодо такого виділу, який відображений в висновках будівельно-технічної експертизи та повторної будівельно-технічної експертизи, які є тотожними, а саме: передати позивачу у власність частину житлового будинку (прибудова А'-1, прибудова А''-1, прибудова а'-1), яка складається з житлової кімнати площею 15,7 м2, житлової кімнати площею 20,2 м2, сіни площею 11,3 м2, кухні площею 14,8 м2, господарські будівлі та споруди: літню кухню Б-1, сарай Е-1, тамбур б-1, погріб Б-1 п/д, вбиральню Ж-1, ворота №2, питний колодязь №4, хвіртка №5, а відповідачу частину житлового будинку (житлового будинку А-1, прибудова А'-1, прибудова а-1, прибудова а''-1), яка складається з житлової кімнати площею 15,2 м2, житлової кімнати площею 16,2 м2, житлової кімнати площею 22,9 м2, сіни площею 11,6 м2, кухні площею 7,1 м2, коридор площею 5,6 м2, санітарний вузол площею 1,1 м2, господарські будівлі та споруди: сарай В-1, сарай З-1, навіс И-1, ворота №3, питний колодязь №1, ганок а-1г.

Приймаючи рішення щодо виділу в натурі частки з нерухомого майна - земельної ділянки площею 1000 кв. м. наданої для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, суд виходив з того, що варіант поділу, який міститься в висновках будівельно-технічної експертизи та повторної будівельно-технічної експертизи сторонами приймаються з урахуванням кадастрового плану поділу земельної ділянки та опису розділових меж, що виготовлено інженером землевпорядником ПП «Моноліт Вознесенськ», за якого у власність позивача передається земельна ділянка №2 площею 0,0310 га, а відповідачу площею 0,0690 га, при цьому встановлюються наступні розділові межі:

По фасаду (відповідно до Державного акту від А до Б) з відступом від лівої бокової межі (яка виходить на вулицю-провулок) 18,0 м;

В глиб земельної ділянки (уздовж стіни будинку А-1 з відступом 1,0 м.) 9,60 м;

Поворот ліворуч - 1.01 м, до зовнішньої стіни житлового будинку А-1, далі по осі перестінку (приміщень 2-3) житлового будинку 5,84 м;

Поворот праворуч по боковій стіні прибудови А-1 5,22 м;

Поворот ліворуч 0,35 м;

Поворот праворуч з нахилом на 89 градусів 25,75 м;

Поворот праворуч з нахилом на 90 градусів 8,95 м.

У зв'язку з обраним сторонами вказаного варіанту поділу земельної ділянки підлягає демонтажу ОСОБА_2 вбиральні Ж-1, ОСОБА_1 частково навісу И-1 по межі розмежування земельних ділянок.

Вирішуючи питання про необхідність стягнення грошової компенсації співвласнику за відступ від ідеальних часток, судом була досліджена інвентаризаційна справа на будинок АДРЕСА_1, де зафіксовано, що вперше вказані ідеальні частки (69/100 та 31/100) співвласникам будинку було встановлено рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради №212 від 08.07.1970 року по фактичному користуванню (а. с. 13 правової частини) та ними отримані свідоцтва про право власності (а. с. 16, 24 правової частини). На час поділу будинку у 1970 році (а. с. 73 технічної частини) :

- 69/100 часток будинку складалися із: житлового будинку А-1, житловою площею 39,3 кв.м., сіни а-1, ганок №1, сарай Д-1, паркан, в т.ч. одна житлова кімната площею 14,5 кв.м. перейшла із житлового будинку Б-1 до будинку А-1;

-31/100 часток будинку складалися із: житлового будинку Б-1, житловою площею 16,3 кв.м., тамбур б-1; житлова прибудова В-1, сарай Г-1.

Порівнявшии план забудови земельної ділянки у 1970 році і на теперішній час, суд дійшов висновку, що загальна конфігурація будівель і споруд співвласників цього будинку не змінювалась, а кожен із співвласників здійснював добудови (прибудови) до житлового будинку, перепланування з нежитлового в житлове, тобто такі поліпшення впливають на загальну вартість будинку, але не мають призводити до перерозподілу часток сторін, а ні в кількісному, а ні в грошовому еквіваленті. Тому суд вважав, що стягнення грошової компенсації співвласнику за відступ від ідеальних часток не має бути.

Рішення суду в частині розподілу земельної ділянки ніким із учасників процесу в установленому законом порядку не оскаржене. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається взагалі.

Що стосується висновків суду, зроблених в тексті рішення, стосовно розподілу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, то з ними погодитися не можна, виходячи з наступного.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Відтак домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньої спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу належить 31/100ч., а відповідачу 69/100ч. спірного домоволодіння. Дані частки є ідеальними частками кожного із співвласників. Між попередніми власниками будинку було встановлено порядок користування домоволодінням, який знайшов своє відображення в технічній документації щодо визначення часток співвласників домоволодіння, що знаходиться в дослідженій судом інвентаризаційній справі будинку АДРЕСА_1(а. с. 73 технічної частини).

Згідно висновку експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ № 17-1294/1295/1296/1297 повторної судової будівельно - технічної, земельно - технічної, оціночно - будівельної та оціночно - земельної експертизи від 28 серпня 2018 року, як і попереднього висновку експертизи № № 23/17 від 06 жовтня 2017 року, розподіл будинку між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток з облаштуванням ізольованих приміщень з урахуванням порядку користування, що склався між ними, є неможливим. Однак, експертом було запропоновано варіант розподілу спірного домоволодіння згідно порядку користування, що склався між співвласниками, з мінімальним відхиленням від ідеальних часток співвласників. Проти такого варіанту розподілу домоволодіння сторони не заперечували.

Однак, приймаючи рішення, суд не врахував того, що при такому реальному розподілу будинку реально виділена частка домоволодіння позивачу буде становити 35/100ч., а реально виділена відповідачу - 65/100ч. домоволодіння, а також те, що компенсація відповідачу за зменшення його частки на 4/100ч., а відповідно за збільшення частки позивача становить 11335грн.

Отже, відступивши від принципу поділу (виділу частки) спільного часткового майна пропорційно ідеальним часткам співвласників, визнавши обов'язковою умовою такого виділу договір про порядок користування спільним частковим майном, що призвело до збільшення частки в спільній частковій власності позивача, та не стягнувши при цьому компенсацію на користь відповідача за зменшення його частки при виділі в натурі, суд неправильно застосував наведені норми матеріального права, у зв'язку із чим судове рішення не можна визнати законним. Крім того, як убачається з тексту рішення, до виділеної відповідачу частини включені самочинні споруди, а саме сарай літер З-1 та навіс літер И-1, не зважаючи на те, що спір стосовно самовільних споруд не підлягає судовому розгляду, і висновок експерта щодо розподілу спірного домоволодіння було зроблено без врахування даних споруд. Не було зазначено в рішенні суду також розмір часток домоволодіння, які виділяються кожному із співвласників після поділу домоволодіння.

З урахуванням викладеного рішення суду в частині розділу житлового будинку АДРЕСА_1 між співвласниками підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

При прийнятті рішення колегія суддів вважає, що розподіл домоволодіння слід здійснити саме за варіантом, запропонованим в висновку експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ № 17-1294/1295/1296/1297 повторної судової будівельно - технічної, земельно - технічної, оціночно - будівельної та оціночно - земельної експертизи від 28 серпня 2018 року, оскільки в ньому на відміну від висновку № 23/17 судової будівельно - технічної, земельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи від 06 жовтня 2017 року, визначені реальні долі, які виділяються кожному із співвласників.

Отже позивачу у власність слід виділити частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати площею 15,7 м2, житлової кімнати площею 20,2 м2, сіней площею 11,3 м2, кухні площею 14,8 м2, а також з господарських будівель та споруд: літньої кухні літер Б-1, сараю літер Е-1, погребу п/д літер Б-1, тамбуру б-1, вбиральні літер Ж-1, воріт №2, питного колодязя №4, хвіртка №5, що становить 35/100 частин житлового будинку; а відповідачу виділити у власність частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати площею 15,2 м2, житлової кімнати площею 16,2 м2, житлової кімнати площею 22,9 м2, сіней площею 11,6 м2, кухні площею 7,1 м2, коридор площею 5,6 м2, санітарного вузла площею 1,1 м2, а також з господарських будівель та споруд: сараю В-1, воріт № 3, питного колодязя №1, ганку а-1г, що становить 65/100 частин житлового будинку.

Крім того, з позивача на користь відповідача слід стягнути компенсацію за відхилення від ідеальних часток співвласників у праві власності на житловий будинок ( 4/100ч.) у розмірі 11335 грн.

Висновок суду про те, що у 2007році відбувся розподіл будинку між колишніми співвласниками будинку, не відповідає дійсності. Як убачається з матеріалів інвентаризаційної справи на спірне домоволодіння, в 1970р. (а. с. 73 технічної частини) відбулося визначення ідеальних часток співвласників шляхом вирахування їх виходячи з вартості тих приміщень, які знаходилися в конкретному користування у кожного із співвласників. В подальшому рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради №212 від 08.07.1970 року були затверджені ці визначені працівниками БТІ долі, а саме затверджено, що доля ОСОБА_3 становить 69/100ч., а ОСОБА_4- 31/100ч. (а. с. 13 правової частини). Після цього дані співвласники отримали свідоцтва про право власності: ОСОБА_4 на 31/100ч., а ОСОБА_3 на 69/100ч. спірного домоволодіння (а. с. 16, 24 правової частини).

Слід зазначити, що ні в рішенні виконавчого комітету Вознесенської міської ради №212 від 08.07.1970 року, ні в свідоцтвах про право власності, не було зазначено з чого саме складаються ці частини.

Технічна документація, яка складається працівниками БТІ, не є правовстановлюючим документом, так як за своєю правовою природою тільки відображає стан об'єкту на час його дослідження.

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що в 1970р. відбулося визначення та затвердження ідеальних часток співвласників будинку, а не фактичний розподіл будинку між співвласниками, а тому посилання суду на те, що в 1970р. фактично відбувся розподіл будинку між співвласниками, як і ствердження про це позивача, є помилковим.

Слід також зазначити, що посилаючись в рішенні на те, що оскільки загальна конфігурація будівель і споруд співвласників цього будинку, починаючи з 1970р. не змінювалась, а кожен із співвласників здійснював добудови (прибудови) до житлового будинку, перепланування з нежитлового в житлове, то такі поліпшення впливають на загальну вартість будинку, але не мають призводити до перерозподілу часток сторін, а ні в кількісному, а ні в грошовому еквіваленті, суд не врахував, що зазначені положення закону не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі, виходячи з наступного.

Так, ч.4 ст. 357 ЦК України, на необхідність застосування якої посилався позивач, та положення якої фактично враховані судом, визначено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Однак, предметом спору у даній справі є не визначення(зміна) ідеальних часток співвласників у зв'язку з тим, що хтось із співвласник житлового будинку у встановленому законом порядку за свій рахунок зробив прибудову чи перепланування будинку без згоди інших, а розподіл будинку, виходячи з ідеальних часток співвласників, які їм належать і розмір яких ніким не оспорюється в межах заявлених позовних вимог у даній справі.

Можливість відступлення від ідеальних часток при реальному розподілу будинку, в результаті якого реально виділені частки не співпадають з ідеальними, не є тотожним поняттям визначенню нового розміру ідеальних часток, передбачених ч.4 ст. 357 ЦК України. А захист прав того співвласника, у якого при реальному розподілу домоволодіння відбувається зменшення його частки по зрівнянні з ідеальною часткою відбувається за рахунок сплати йому компенсації за відхилення від ідеальних часток співвласників у праві власності на житловий будинок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 378, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року в частині розподілу житлового будинку АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Розділити житловий будинок АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до висновку експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ № 17-1294/1295/1296/1297 повторної судової будівельно - технічної, земельно - технічної, оціночно - будівельної та оціночно - земельної експертизи від 28 серпня 2018 року.

Виділити ОСОБА_2 у власність частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати площею 15,7 м2, житлової кімнати площею 20,2 м2, сіней площею 11,3 м2, кухні площею 14,8 м2, а також з господарських будівель та споруд: літньої кухні літер Б-1, сараю літер Е-1, погребу п/д літер Б-1, тамбуру б-1, вбиральні літер Ж-1, воріт №2, питного колодязя №4, хвіртка №5, що становить 35/100 частин житлового будинку.

Виділити ОСОБА_1 у власність частину житлового будинку АДРЕСА_1, яка складається з житлової кімнати площею 15,2 м2, житлової кімнати площею 16,2 м2, житлової кімнати площею 22,9 м2, сіней площею 11,6 м2, кухні площею 7,1 м2, коридор площею 5,6 м2, санітарного вузла площею 1,1 м2, а також з господарських будівель та споруд: сараю В-1, воріт № 3, питного колодязя №1, ганку а-1г, що становить 65/100 частин житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальних часток співвласників у праві власності на житловий будинок у розмірі 11335 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року