Провадження № 2/344/1752/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Бабій О.М.,

секретаря Орнат Л.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», Івано-Франківської філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна та Заступник начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Люклян Олег Петрович, про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни від 25 серпня 2017 року за реєстровим № 8381 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 лютого 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 24К, за яким банк надав йому кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 25 000 доларів США на строк та умовах визначених договором, а він, як позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти у встановлені договором строки, а також виконати інші зобов'язання відповідно до договору. 24 липня 2017 року між сторонами кредитного договору укладена додаткова угода № 1 з метою встановлення сприятливих умов для виконання позичальником кредитних зобов'язань. Відповідно до умов додаткової угоди сторони договору змінили валюту кредитування із долара США на гривню. Також за додатковою угодою № 1 банком прощено частину заборгованості, у зв'язку із чим сторонами погоджено остаточний розмір непогашеної перед банком заборгованості в сумі 96 047 грн. 03 коп. У липні 2018 року позивач дізнався про наявність на виконанні у Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною 25 серпня 2017 року за реєстровим № 8381 про стягнення з ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованості в розмірі 894 231 грн. 90 коп. за кредитним договором № 24К від 09 лютого 2007 року. Вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано наявність додаткової угоди № 1, на підстав якої відбулось списання частини заборгованості та збільшення терміну, за спливом якого заборгованість вважається простроченою.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд про задоволення позову.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки суд не повідомили. Відзиву на позовну заяву суду не надали.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна у судове у судове засідання не з'явилась. Суду надіслала заяву у якій просила розгляд справи здійснювати без її участі. Пояснень до позову суду не надала. На виконання ухвали суду надіслала копії документів на підставі, яких нею вчинено виконавчий напис.

Третя особа заступник начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Люклян Олег Петрович у судове у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомив. Пояснень до позову суду не надав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09 лютого 2007 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 24К (надалі - Кредитний договір), за яким банк надав, а позичальник (позивач) отримав кредит в розмірі 25 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

Пунктом 1.1 договору ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти у встановлені договором строки, а також виконати інші зобов'язання відповідно до договору.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 24К від 09 лютого 2007 року.

24 липня 2017 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 (надалі - Додаткова угода) до кредитного договору № 24К від 09 лютого 2007 року.

Пунктом 1.1 додаткової угоди сторони, керуючись Постановою НБУ № 461 від 06 серпня 2009 року, узгодили, що заборгованість за Договором на дату укладання цієї Додаткової угоди становила 341 173 долари США 91 цент.

Відповідно пункту 1.2. Додаткової угоди № 1, валюту кредиту за Договором з долара США було замінено на гривню. Заміна валюти Кредиту здійснювалася за курсом НБУ гривні до долара США, який на дату укладання цієї угоди складав 25,889731, за один долар США. В зв'язку з чим, його заборгованість, зазначена в п.1.1. Додаткової угоди на дату її укладення становила 886225 гривень 11 копійок.

Відповідно пункту 1.3. додаткової угоди сума заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту до даті підписання цієї Додаткової угоди зменшена на 731 586 грн. 32 коп., а саме: відсотки у розмірі 279 539 грн. 71 коп., комісія у розмірі 0 грн., пеня у розмірі 452 046 грн. 61 коп.

Пунктами 1.4-1.6 додаткової угоди сторони погодили, що зобов'язання Позичальника по салаті основного боргу за Кредитом в розмірі 58591 грн. 76 коп., що є різницею між основною сумою боргу за Кредитом в іноземній валюті, що визначена за офіційнім курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за Кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, за рішенням Банку прощенні. Зобов'язання Позичальника по сплаті процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за цим Кредитом в розмірі 731586 грн. 32 коп. за рішенням Банку прощені. За користування Кредитом Позичальник зобов'язаний сплачувати Банку відсотки в розмірі 0% річних у строк, зазначений в Графіку погашення кредиту.

Позичальник зобов'язується здійснювати погашення Кредиту в строки, зазначені в Графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до цієї Додаткової Угоди), що викладається в, новій редакції та є невід'ємною частиною цієї Додаткової угоди (п. 1.7 додаткової угоди).

Згідно Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 ОСОБА_3 зобов'язався за період з 20 серпня 2017 року по 20 липня 2019 року, погасити заборгованість в загальному розмірі 96 047 грн. 03 коп.

25 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим № 8381, яким грошові кошти в розмірі 894 231 грн. пропоновано стягнути із ОСОБА_3, які є його боргом за кредитним договором № 24К від 09 лютого 2007 року. Згідно виконавчого напису дану заборгованість складає:

- Залишок заборгованості за кредитом - 5 916,13 доларів США;

- Залишок заборгованості за відсотками - 11 100,47 доларів США;

- Пеня - 17 168,59 доларів США,

що всього становить 34 185 (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят п'ять) доларів США 19 центів, що за курсом НБУ станом на 13 червня 2017 року (один долар США дорівнює 26.070702 гривень) становить 891 231 (вісімсот дев'яносто одна тисяча двісті тридцять одна) гривня 90 копійок;

- Витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 3 000,00 гривень.

Виконавчий напис звернуто до примусового виконання. Постановою заступника начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Люкляна Олега Петровича від 20 березня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Із матеріалів справи вбачається, що представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису звернувся 25 серпня 2017 року, як додаток до заяви долучив розрахунок заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору № 24К від 09 лютого 2007 року, проведеної станом на 13 червня 2017 року.

Із наведеного випливає, що заява про вчинення напису представником банку подана після укладення Додаткової угоди № 1, однак сума боргу по кредитному договору у заяві розрахована на заборгованість, яка існувала до моменту укладення додаткової угоди (24 липня 2017 року). Окрім цього зазначена додаткова угода була відсутня у розпорядженні нотаріуса під час вчинення виконавчого напису.

За змістом ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

За умовами додаткової угоди, у спосіб прощення банком частини боргу, сторони погодили остаточну суму заборгованості позивача за кредитом в розмірі 96 047 грн. 03 коп.

При цьому виконавчий напис вчинено на заборгованість в розмірі 891 231 грн. 90 коп., яка є гривневим еквівалентом 34 185,19 дол. США.

У зв'язку із чим напис нотаріусом вчинено в порушення умов договору, в частині розміру заборгованості погодженої сторонами у Додатковій угоді № 1, та ст. 605 ЦК України.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Право вибору валюти грошового зобов'язання у договірних правовідносинах належить сторонам договору, що у свою чергу не забороняється законом та відповідає принципу свободи договору.

В даному випадку сторонами кредитного договору на підставі пункту 1.2 Додаткової угоди № 1 валюту кредиту з долара США замінено на гривню. Однак виконавчий напис вчинено на заборгованість, яка виражена у доларах США.

Вчинення виконавчого напису на заборгованість виражену у валюті відмінній від валюти договору суперечить положенням вищенаведених правових норм, які визначають валюту зобов'язання.

На підставі наведеного суд вважає, що виконавчий напис від 25 серпня 2017 року за реєстровим № 8381 вчинений на неіснуючу (прощену кредитором) заборгованість, яка виражена у валюті відмінній від валюти договору, а тому доводи позивача про те що виконавчий напис вчинено на заборгованість, яку неможливо вважати безспірною, знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи. А відповідачем цих доводів не спростовано та не доведено протилежного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином спосіб захисту права позивачем обрано вірно, оскільки виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, а визнання його таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, надасть позивачу можливість поновити його порушені права у спосіб встановлений законом.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, відтак суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими, у зв'язку із чим позов слід задовольнити та визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни від 25 серпня 2017 року за реєстровим № 8381 таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із того що позивачем не вірно визначено коло відповідачів у справі.

Івано-Франківська філія публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» не може бути самостійним відповідачем у справі, оскільки відповідно до ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем в цивільному процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

За наведених обставин понесені позивачем витрати по оплаті судового збору (704 гривні 80 копійок за подання позовної заяви до суду та 352 гривні 40 копійок за подання заяви про забезпечення позову) підлягають стягненню з відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк».

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13, 15, 16, 524, 533, 605 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 268, 273, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», Івано-Франківської філії публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна та Заступник начальника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Люклян Олег Петрович, про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни від 25 серпня 2017 року за реєстровим № 8381 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», місцезнаходження якого м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ - 14360570, в користь ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, - 704 гривні 80 копійок витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви до суду та 352 гривні 40 копійок витрат по оплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 11 березня 2019 року.