П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/6178/19

Провадження № 22-ц/4815/1295/19

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Галінська В.В.

Рішення суду першої інстанції (вступна і резолютивна частини)

проголошено о 09 год. 17 хв. 02.07.2019 у

м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 02.07.2019

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк";

відповідач: ОСОБА_3 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року в суд звернулося Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк" або банк) з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої вимоги, позивачем вказувалося про прострочення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 03 березня 2010 року, за умовами якого позичальник одержала 8 000 гривень кредиту відповідно до підписаної заяви, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Унаслідок допущених договірних порушень виникла заборгованість у розмірі 33 613, 23 гривні, з яких 10 895, 88 гривень становить заборгованість за тілом кредиту, 7 532, 70 гривень - заборгованість за прострочення тілом кредиту, 12 357, 83 гривні - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 750 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу від 100 гривень, 500 гривень - штраф (фіксована частина) і 1 576, 82 гривні - штраф (процентна складова).

Ухвалою Рівненського міського суду від 10 квітня 2019 року прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за зазначеним позовом банку і призначено її до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У поданому відзиві відповідач вважала вимоги АТ КБ "Приватбанк" необґрунтованими, оскільки розмір боргу, заявлений банком, не відповідає розміру отриманого кредиту і є завищеним. Не погоджувалася із нарахуванням змінюваної ставки процентів за користування кредитом, яка за п`ять років склала 16 000 %, а також із подвійним застосуванням неустойки, що суперечить паровим позиція Верховного Суду України.

Крім того, ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування до спірних відносин наслідків спливу позовної давності і відмову з огляду на це у задоволенні позову.

Рішенням Рівненського міського суду від 02 липня 2019 року банку в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі через свого представника - Крилову О. Л. АТ КБ "Приватбанк" покликався на незаконність та необґрунтованість рішення суду, що полягають у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, помилковому застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На її обґрунтування зазначалося про залишення судом без уваги таку істотну умову договору як строк дії картки. Вважає, що відповідачу було надані кредитні картки за №№ НОМЕР_1 і НОМЕР_2 з терміном дії останньої до 12/17. З виписки по рахунку видно, що позичальник користувалася карткою, що є неможливим без її отримання. Оскільки жодна зі сторін договору з моменту його укладення не заявляла про його припинення, тому після закінчення строку дії картки на вимогу клієнта видається нова картка. Тобто з урахуванням обставин справи, правил ст.ст. 254, 260, 261 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 19 березня 2014 року у справі 6-14цс14 та від 18 червня 2014 року у справі №6-61цс14, банк переконаний, що в зв`язку зі спливом строку дії картки позовна давність закнічується 31 грудня 2020 року. Між тим, позивач звернувся з позовом у березні 2019 року, тобто в межах цього матеріально-правового строку. Отже, позовна давність застосованою бути не може.

З цих міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову банку до ОСОБА_3 .

У відзиві відповідач, повністю погоджуючись із висновками суду попередньої інстанції, покликалася на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення та безпідставність апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності і обґрунтованості позову, однак з урахуванням обставин справи та заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності належно відмовив у задоволенні вимог позивача.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, 03 березня 2010 року відповідачем було підписано анкету-заяву б/н, за змістом якої АТ КБ "Приватбанк" надано на її користь кредит у сумі 8 000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та ствердила про свою згоду з тим, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу прострочення позичальником кредитних зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 18 лютого 2019 року складає суму у 33 613, 23 гривень (10 895, 88 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 7 532, 70 гривень - заборгованість за прострочення тілом кредиту, 12 357, 83 гривні - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 750 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу від 100 гривень, 500 гривень - штраф (фіксована частина) і 1 576, 82 гривні - штраф (процентна складова)), і яку вимагає банк стягнути на свою користь.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів належних йому відповідно до статті 1948 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тобто очевидними є порушення відповідачем прав банку на повернення йому кредитних коштів, процентів за користування кредитом та інших обов`язкових платежів.

Між тим, у засіданні суду попередньої інстанції відповідач заявила клопотання про застосування позовної давності до спору з настанням наслідків, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України.

Згідно із цими нормами закону позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові.

Як правильно встановлено, останній платіж ОСОБА_3 здійснено 28 травня 2015 року, що видно із наданого банком розрахунку. Тобто з урахуванням вимог ст.ст. 261 і 253 ЦК України перебіг загальної (трирічної) позовної давності розпочався з 29 травня 2015 року і тривав по 28 травня 2018 року, - як це передбачено правилами ст. 257 ЦК України.

Позов же пред`явлено банком 28 березня 2019 року, що вбачається з відбитка штемпеля вхідної кореспонденції №16657/19 і сторонами не заперечується. Тому обґрунтованими є висновки суду про сплив позовної давності на момент звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Норми статті 266 ЦК України вказують, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

При цьому висновки суду про відмову в позові за закінченням матеріально-правового строку, визначеного законом для звернення до суду за захистом порушеного цивільного права, правильно мотивовано правовими позиціями Верховного України, що висловлена у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-24цс14, та Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Щодо доводів апеляційної скарги про потребу врахування факту видачі двох банківських карток на виконання кредитного договору б/н від 03 березня 2010 року, то апеляційний суд з ними погодитися не може. Так, оскільки представник позивача участі при розгляді справи судом першої інстанції не брав, тому за ним зберігається право подавати докази в суді апеляційної інстанції. Між тим, подана банком довідка, де зазначається про видачу на користь ОСОБА_3 . двох банківських карток - № НОМЕР_1 від 03.03.2010 (термін дії: до 01/14) і № НОМЕР_2 від 12.03.2014 (термін дії: до 12/17), не містить істотних та необхідних для оформлення документа реквізитів, а саме коду підприємства, коду форми, реквізитів штампу загального бланку, дати, індексу, адресата, підпису уповноваженої особи, відмітки про направлення до справи, а також не визначено назву організації, куди подається довідка.

Тобто цей документ не відповідає вимогам Закону України "Про засади державної мовної політики", Типовій інструкції з діловодства і Національному стандарту України (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55.

Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, довідка, що подана банком, є недопустимим доказом і до уваги колегією суддів не береться.

Не погоджується колегія суддів з посиланнями автора апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, що є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом їх здобуто не було.

Не заслуговують на увагу і аргументи позивача про неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, адже спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги про продовження дії правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, оскільки суперечать висновку Верховного Суду, що викладений у його постанові від 20 червня 2019 року у справі №189/62/16.

Так, Верховним Судом зазначено, що посилання касаційної скарги на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, безпідставні, оскільки Верховний Суд України відступив від вказаної правової позиції у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні свого рішення.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесений банком судовий збір при поданні апеляційної скарги слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.О. Гордійчук