Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 334/4780/15

провадження № 61-34595св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач -Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк розвитку»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк розвитку» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 03 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IKCASHSHG.131223.001, згідно якого банк надає ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в розмірі 13 200,00 грн. Термін користування кредитом до 02 червня 2016 року. Процентна ставка за кредитом становить 0,001 % річних. Також позичальник сплачує банку щомісячно комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 4,00 % від суми кредиту, що зазначена в пункті 1.2 кредитного договору. Період сплати з 01 по 05 число кожного місяця, та погашення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту. Відповідно до графіку погашення кредиту ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати кредит у період з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання кредитного договору. Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі та надав відповідачу кредит у сумі 13 200,00 грн. ОСОБА_1 свої зобов`язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує.

Таким чином, банк з урахуванням уточненого розрахунку, станом на 18 березня 2016 року просив стягнути заборгованість, яка становить 52 418,47 грн, а саме: поточна заборгованість по тілу кредиту 904,57 грн; прострочена заборгованість по кредиту 9 174,88 грн; прострочена заборгованість за процентами 3 394,95 грн; прострочена заборгованість за комісією по кредиту 12 219,71 грн; сума штрафів та пені 26 733,36 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банком не доведено факт надання та погашення кредиту, неможливо достовірно визначити наявність заборгованості та суму, яка підлягає до стягнення.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 03 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2013 року № IKCASHSHG.131223.001 станом на 18 березня 2016 року у сумі 50 910,24 грн, яка складається із поточної заборгованості по тілу кредиту - 904,57 грн; простроченої заборгованості по кредиту - 9 174,88 грн; простроченої заборгованості за процентами - 3 394,95 грн, простроченої заборгованості за комісією по кредиту - 12 219,71 грн; суми пені - 25 225,13 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, щосуд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав його недоведеності, оскільки має місце неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням апеляційного суду, подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 07 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року справу № 334/4780/15-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

19 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що грошових коштів за кредитним договором відповідач не отримував, а позивач не надав належних доказів того, що надавав йому кредитні кошти. Апеляційний суд не врахував того, що у матеріалах справи відсутні оригінали заяви на видачу готівки та інші належні докази, що підтверджують укладення кредитного договору.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 03 червня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку»та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IKCASHSHG.131223.001, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 13 200,00 грн строком до 02 червня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 0,001 % річних та комісією за надання кредитних коштів у розмірі 4,00 % від суми кредиту по договору, щомісяця, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно, в період сплати, передбачений кредитним договором, надавати банку кошти (щомісячні платежі) для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення, зазначеного в пункті 2.5. кредитного договору.

Банк надав ОСОБА_1 кредит у вищезазначеному розмірі, що підтверджується заявою на видачу готівки від 03 червня 2013 року № 195074 на суму 12 000,00 грн та меморіальним ордером від 03 червня 2013 року № 18290828 на суму 1 200,00 грн. Оригінал вищезазначеного кредитного договору сторін на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 11 травня 2016 року у цій справі надавався банком та був оглянутий судом першої інстанції.

У пункті 1.2 кредитного договору визначено, що кредит надається в сумі 13 200,00 грн на наступні цілі: в розмірі 12 000, 00 грн - на споживчі потреби; в розмірі 1 200,00 грн - з метою оплати винагороди банку за надання фінансового інструменту.

Відповідно до підпункту 3.2.2 пункту 3.2 кредитного договору банк зобов`язаний в термін до 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання банком заяви позичальника про перерахування кредиту на поточний рахунок вказаний позичальником на підставі його письмової заяви перерахувати кошти або здійснити видачу готівки через касу банку в день підписання кредитного договору.

У пункті 7.1 кредитного договору передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 7.3 кредитного договору передбачено, що припинення дії даного договору здійснюється відповідно до діючого законодавства.

У пункті 8.6 кредитного договору сторони погодили, що строк позовної давності до вимог за цим договором (в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 років.

18 лютого 2015 року позивач надіслав відповідачу вимогу сплати № 11/82, у якій повідомив про порушення відповідачем термінів виконання зобов`язань за кредитним договором та надав розрахунок, відповідно до якого станом на 17 лютого 2015 року заборгованість становить 20 588,40 грн, з них: заборгованість за кредитом - 5 675,53 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 4 403,92 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 0,1 грн, прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом - 755,99 грн, заборгованість за комісією - 0 грн, прострочена заборгованість за комісією - 5 346,71 грн, пеня - 4 406,24 грн. Банк повідомив, що змінює умови договору та вимагає дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за його користування та виконання інших зобов`язань передбачених кредитним договором в строк до 19 березня 2015 року, але не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення. Відповідно до рекомендованого повідомлення вимога вручена відповідачу 23 лютого 2015 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У частині першій статті 612 ЦК Українипередбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК Українидо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України (Позика).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК Україниякщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Апеляційним судом установлено факт укладення кредитного договору між сторонами.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не отримував кредитні кошти, не відповідають матеріалам справи, оскільки оригінал кредитного договору сторін на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 11 травня 2016 року надавався банком та був оглянутий судом першої інстанції у судовому засіданні. Крім того, вказане підтверджується виписками банку по особових рахунках ОСОБА_1 та заявами на переказ готівки, які підтверджують часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що банк змінив строк дії кредитного договору, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, однак апеляційний суд не перевірив дійсний розмір заборгованості відповідача на час, з якого кредитний договір відповідно до його умов є розірваним.

Після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив термін повернення кредиту, передбачений кредитним договором. Кредитний договір припиняє свою дію з дати, до якої має відбутися дострокове погашення кредиту позичальником. Після припинення дії кредитного договору у кредитора відсутні підстави для нарахування процентів і пені.

Вимогу позивача про дострокове повернення кредиту відповідач отримав 23 лютого 2015 року.

Апеляційний суд стягнув заборгованість за кредитним договором станом на 18 березня 2016 року без урахування факту припинення кредитного договору внаслідок зміни його строку позивачем.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Крім того, апеляційним судом стягнуто заборгованість за комісієюу розмірі 12 219,71 грн.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк чи споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату комісії (4 %) за надання кредитних ресурсів, що нараховується на суму кредиту одночасно з відсоткамита 1 200,00 грн винагороди банку за надання фінансового інструменту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Позивач фактично нараховував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно встановити дійсний розмір заборгованості відповідача на дату припинення строку дії кредитного договору (з урахуванням вимоги банка про дострокове повернення кредиту), розглянувши справу з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 03 серпня 2017 рокускасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук