Справа № 444/898/19 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/2587/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Львів

Справа № 444/898/19

Провадження № 22-ц/811/2587/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 червня 2019 року у складі судді Зеліско Р.Й.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів визначений рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 08.02.2016 року у справі № 444/113/16-ц, провадження № 2/444/206/2016, а саме збільшено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини, дочки, ОСОБА_3 .

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 кошти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.. 00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , в розмірі 600,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у його відсутності. Рішення суду скаржник отримав через пошту 07 липня 2019 року.

ОСОБА_1 було подано відзив на позовні вимоги ОСОБА_4 в якому обґрунтував свої можливості по наданню коштів на утримання дитини, які суд врахував частково.

Вважає, що Жовківський районний суд Львівської області неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи у зв`язку з чим є невідповідність висновків викладених у рішенні суду і дійсними обставинами, зокрема стосовно вимог передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 182 СК України.

Скаржник зазначає, що стан його здоров`я є незадовільним. У нього остехондроз попереднього відділу хребта і тому він змушений постійно лікуватися амбулаторно, що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого. На лікування потрібні немалі кошти. Крім цього із-за хвороби ОСОБА_1 не може виконувати важку роботу, а інші роботи, котрі він виконує сезонно не приносять таких доходів щоб він мав можливість надавати кошти на утримання дитини в розмірі ухваленого Жовківським районним судом Львівської області.

Також скаржник вказує, що разом з ним проживає його престаріла мати 80-ти річного віку, з мінімальним розміром пенсії та хворобами, відтак ОСОБА_1 змушений надавати кошти на її утримання та лікування, що впливає на його можливості по наданню матеріальної допомоги на утримання дочки.

Просить постановити судове рішення, яким частково скасувати рішення Жовківського районного суду від 05.06.2019 року в частині розміру присуджених аліментів і в тій частині прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки, ОСОБА_3 в розмірі не більше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу відхилити а рішення Жовківського районного суду залишити без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьком є ОСОБА_1 , а матір`ю- ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано Липницькою сільською радою Жовківського району Львівської області 14.10.2008 року.(а.с. 5)

Відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області від 08.02.2016 року у справі № 444/113/16-ц, ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а саме дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі по 600 грн. 00 коп. до досягнення нею повноліття, починаючи з 22.01.2016 року.(а.с.4)

Суд першої інстанції врахувавши прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 грудня 2018 року становить 2027,00 гривень, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 4173,00 грн., обов`язок обох батьків на утримання дітей, роз`яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, прийшов до висновку, що необхідно змінити розмір аліментів, визначений рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 08.02.2016 року у справі № 444/113/16-ц, провадження № 2/444/206/2016, а саме збільшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітньої дитини, дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати із відповідача кошти на утримання (аліменти) неповнолітньої дитини, а саме дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Згідно із положеннями Закону прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Положенням Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 подав до суду заяву якою визнав позовні вимоги частково.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_1 в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стабільного доходу не має оскільки перебивається тимчасовими заробітками, проте як вбачається з матеріалів справи не перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний. Наявність непрацездатної матері не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності та у відповідності до вимог СК України, з врахуванням положень про прожитковий мінімум ЗУ «Про державний бюджет» та того, що позивач самостійно несе тягар по утриманні неповнолітньої дитини, приходить до висновку про те, що рішення суду в частині визначення розміру аліментів слід залишити без змін та стягувати 1500 грн. на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

При цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 10.10.2019 року.

Головуючий

Судді