Справа № 462/2397/18 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/1031/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути з відповідача ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі 124293 грн. 50 коп., з яких: 97200 грн. - понесені витрати по оплаті оренди житла за період з 15.01.2015 року по 15.11.2017 року та 27093 грн. 50 коп. - понесені витрати по оплаті житлово-комунальних послуг в орендованому житлі за вказаний період.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , яка відноситься до державного житлового фонду, як члени сім`ї основного квартиронаймача ОСОБА_5 . Окрім них, у квартирі ще зареєстровані син позивача ОСОБА_1 та колишній чоловік відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 і їхні з відповідачем троє малолітніх дітей.

Відповідач ОСОБА_3 вселилась в квартиру як дружина сина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 і проживає в ній без реєстрації.

Після розірвання у 2015 році шлюбу з сином позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та вселення у квартиру нового чоловіка позивача ОСОБА_1 - позивача ОСОБА_2 , відповідач почала чинити їм (позивачам) перешкоди у користуванні квартирою та проживанні у ній, а в подальшому, завела собаку бійцівської породи та замінила в квартирі двері і замки, у зв`язку з чим вони звертались в правоохоронні органи щодо неправомірної поведінки відповідача.

Крім того, позивачі звертались до Залізничного районного суду м.Львова з позовом про виселення відповідача, однак, рішенням суду від 23.06.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Після цього вони звернулись до суду з позовом про встановлення порядку користування спірною квартирою та вселення їх у квартиру, однак, ця справа ще не розглянута судом.

Зазначають, що у зв`язку із чиненням відповідачем перешкод у користуванні квартирою, вони вимушені були орендувати інше жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , для проживання, внаслідок чого понесли матеріальні збитки - витрати по сплаті орендної плати та оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 15.01.2015 року по 15.11.2017 року на загальну суму 124293 грн. 50 коп., які просять їм відшкодувати за рахунок відповідача, з вини якої вони не можуть користуватись жилим приміщенням спірної квартири, в якій зареєстровані.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 11 лютого 2019 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не врахував обставин, встановлених рішеннями судів в інших справах між тими ж сторонами, які не підлягають доказуванню в даній справі, і безпідставно не застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини щодо відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.09.2019 року, є дата складення повного судового рішення - 12.09.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зі своїм чоловіком - позивачем ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , яка відноситься до державного житлового фонду, як члени сім`ї основного квартиронаймача ОСОБА_5 .

Окрім них, у квартирі зареєстровані: син позивача ОСОБА_1 та внук основного квартиронаймача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та троє його з відповідачем малолітніх дітей, які є онуками позивача ОСОБА_1 та правнуками основного квартиронаймача ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_3 вселилась в квартиру як дружина внука основного квартиронаймача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , але проживає у ній без реєстрації.

Законність вселення відповідача у спірну квартиру та проживання у ній в статусі члена сім`ї основного квартиронаймача підтверджено рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 червня 2017 року, що набрало законної сили, яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 з жилого приміщення спірної квартири.

Відмовляючи у задоволенні вказаного позову, суд виходив із того, що ОСОБА_3 вселилась у спірну квартиру на законних підставах, як дружина ОСОБА_6 зі згоди основного квартиронаймача ОСОБА_5 та членів її сім`ї, відтак, вона має статус члена сім`ї основного квартиронаймача, а не тимчасового жильця, і припинення шлюбних відносин з ОСОБА_6 не позбавляє її права користуватись жилим приміщенням спірної квартири та проживати у ній разом зі своїми малолітніми дітьми, для яких ця квартира є основним місцем проживання.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено, що лише порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту в спосіб, встановлений законом або договором.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Отже, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Одним із способів відшкодування майнової шкоди є відшкодування збитків.

Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК).

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватись в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодження речі тощо).

З аналізу наведених вище норм слід дійти висновку про те, що у деліктних правовідносинах у спосіб відшкодування збитків має відновитись право особи, порушене внаслідок протиправної поведінки іншої особи.

Звертаючись з даним позовом про відшкодування матеріальних збитків, позивачі посилались на те, що внаслідок протиправних дій відповідача, яка чинить їм перешкоди у користуванні жилим приміщенням, в якому вони зареєстровані і мають право на проживання, порушене їхнє право на житло, а тому вони вимушені винаймати (орендувати) інше жиле приміщення.

Однак, внаслідок відшкодування їм витрат на оренду іншого жилого приміщення, їхнє право на проживання та користування жилим приміщенням спірної квартири, в якій вони зареєстровані, не відновиться, а тому обраний позивачами спосіб захисту не відповідає способу відновлення порушеного права.

Правильним в такому випадку є спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення особою, право на користування жилим приміщенням якої порушено, до особи, яка таке право порушує, негаторного позову - позову про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування майном (про припинення дій, які порушують право, або про вчинення дій для відновлення становища, яке існувало до порушення права).

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їм майнової шкоди та її розмір, протиправності поведінки відповідача, як заподіювача шкоди, та наявності причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою, а тому заявлені ними позовні вимоги є безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.