ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/1239/17

провадження № 22-ц/4809/1225/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Кіселика С.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області в від 13 травня 2019 року у складі судді Терещенка Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову посилалася на те, що у 2016 році відповідачі, які проживають по сусідству в АДРЕСА_1 , демонтували дерев`яну огорожу, яка була встановлена на межі з її земельною ділянкою та встановили бетонний фундамент та металевий паркан.

Вона звернулася до землевпорядної організації щодо встановлення меж в натурі, яка їй повідомила, що встановити межовий знак в точці 1(А) не є можливим через встановлення паркану відповідачами.

Вважає, що відповідачі самовільно захопили частину її земельної ділянки розміром 123,715 м кв., що позбавляє її права вільно користуватися своєю власністю. Просила усунути їй перешкоди шляхом знесення самовільно збудованого паркану.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено порушення її права власності на земельну ділянку.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд не надав належної оцінки експертному висновку, згідно якого встановлено факт накладання земельної ділянки вздовж правої бокової межі частини земельної ділянки площею 110,10 кв. м., яка знаходиться в користуванні суміжного землекористувача та є накладеною площею 102,23 кв. м. земельних ділянок по АДРЕСА_2 та 113.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзивів на апеляційну скаргу від відповідачів не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідачів просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2012 належить земельна ділянка розміром 1203,15 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 , що підтверджено договором купівлі-продажу.

На замовлення позивача, ФОП інженером-землевпорядником ОСОБА_4 була розроблена технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно висновку судового-експерта Хомутенка Д.Г. від 30.01.2019 № 199, який був складений на замовлення позивача, зроблений висновок про те, що фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 не відповідають межам згідно технічної документації, а саме: вздовж правої бокової межі частини земельної ділянки, площею 110,19 кв.м, яка знаходиться в користуванні суміжного землекористувача та є накладання площею 102,23 кв. м земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина перша статті 4 ЦПК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.391 ЦК України та ст. 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого, суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Спір у справі виник з приводу того, що на переконання позивача, порушено її право як землевласника, внаслідок встановлення відповідачами паркану на належній їй земельній ділянці.

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2019 року № 199 (експерт Хумутенко Д.Г. ) визначено, що фактичні межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 не відповідають межам згідно технічної документації із землеустрою, а саме вздовж правої бокової межі частина земельної ділянки площею 110,19 кв.м. знаходиться в користуванні суміжного землекористувача.

Також цим же експертним висновком встановлена наявність накладення, площею 102,23 кв.м. земельних ділянок кадастровий номер 0:51:002:0001 за адресою АДРЕСА_2 та кадастровий номер 0:51:002:0059 за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до технічної документації із землеустрою на ці земельні ділянки.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду експерт Хумутенко Д.Г. підтвердив зроблений ним експертний висновок і пояснив, що порушення права позивача на користування належної їй земельною ділянки виникло через накладання суміжних земельних ділянок відповідно до технічної документації. При цьому, згідно з технічною документацією із землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , спірний паркан побудовано відповідачами згідно меж визначених цими документами.

Таким чином, межі суміжних, належних сторонам у справі, земельних ділянок відповідають правовстановлюючим документам на ці земельні ділянки, але фактично займають територію іншої сусідньої земельної ділянки.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , встановивши огорожу, не порушили права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів у справі висновків суду не спростовують.

Крім того, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, які стверджують про спорудження огорожі відповідачами з порушенням технічної документації із землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 . Дані про технічні характеристики огорожі та висновки органу місцевого самоврядування про її невідповідність будівельним нормам і правилам також відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, у справі, що переглядається, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, а тому згідно положень ст. 375 ЦПК України підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області в від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.М. Єгорова

С.А. Кіселик