Апеляційне провадження № 22-ц/824/9727/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 752/26670/17-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.В., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_4 ,

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену 20 грудня 2017 року в приміщенні суду під головуванням судді Чередніченко Н.П. та на ухвалу Печерського районного суду м. Києва постановлену 10 січня 2018 року під головуванням судді Новака Р.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на цінні папери.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 20.12.2017 позовну заяву направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2018 відкрито провадження у справі.

30.01.2019 Печерським районним судом м. Києва залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Не погодившись з вказаними ухвалами суду ОСОБА_3 , через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального права, просить ухвали суду скасувати та направити справу для розгляду Голосіївським районним судом за встановленою підсудністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що Голосіївський районний суд м. Києва помилково дійшов висновку про підсудність вказаної справи на підставі ст. 27 ЦПК України, яка передбачає, що позови до фізичних осіб пред`являється в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, якщо інше не встановлено законом.

Проте, предметом вказаного спору, який виник між сторонами у справі, є цінні папери на нерухоме майно, які були придбані в період зареєстрованого шлюбу між відповідачем ОСОБА_2 та ним.

Оскільки з придбанням цінних паперів виникли цивільні права на отримання майнових прав на об`єкт нерухомості, вважає, що підсудність вказаної цивільної справи має бути визначена за правилами ч. 1 ст. 30 ЦПК України, як передбачає, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являється за місцезнаходженням майна або основної його частини.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали, з підстав в ній викладених, просили скасувати ухвали суду, а справу передати до Голосіївського районного суду м. Києва за визначеною підсудністю.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належно, проте про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається, ОСОБА_1 у грудні 2017 року звернувся з позовом до ОСОБА_2 з позовом про визнання права власності на цінні папери.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 20.12.2017 позовну заяву направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Направляючи справу за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що вона не підсудна Голосіївському районному суду м. Києва, так як повинна розглядатися судом за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , що територіально належить до Печерського району м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2018 відкрито провадження у справі.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком Голосіївського районного суду м. Києва, вважає його незаконним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів № 226БВ108 від 30.06.2015 відповідач придбала у Емітента - ТОВ «Науково-виробнича фірма «Стромкомплект» цінні папери - облігації цільові, забезпечені, іменні в кількості 6 317 штук для придбання об`єкту нерухомості у житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями загальноміського користування та підземними автостоянками по АДРЕСА_1 , що закріплена за лотом № 187. Загальна вартість цінних паперів, вартість лоту складає 2 097 496,68 грн. Також відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів № 226БВ108 від 30.06.2015 відповідач придбала у Емітента - ТОВ «Науково-виробнича фірма «Стромкомплект» цінні папери - облігації цільові, забезпечені, іменні в кількості 5 806 штук для придбання об`єкту нерухомості у житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями загальноміського користування та підземними автостоянками по АДРЕСА_1 , що закріплена за лотом № 188. Загальна вартість цінних паперів, вартість лоту складає 1 927 824,24 грн.

Вищевказані договори були укладені ОСОБА_2 з Пат «Український будівельно-Інвестиційний банк» з метою подальшого оформлення у власність нерухомого майна, а саме двох однокімнатних квартир, що визначені сторонами договору позики, оформленого розпискою від 24.05.2015 на імя ОСОБА_1 і придбаних відповідачкою в ТОВ «НВФ «Стромкомплект», згідно договорів про участь у будівництві об`єкту нерухомості № 34-Ф-ГС від 30.06.2015 та № 35-Ф-ГС від 30.06.2015.

За умовами укладених договорів відповідач повинна сплатити вартість цінних паперів, а після сплати набуває право власності на розпорядження цінними паперами, а емітент цінних паперів фактично здійснює обмін їх на житлові приміщення після їх пред`явлення до погашення, тобто з урахуванням вище викладеного та значеного спір який виник між сторонами виник з приводу нерухомого майна, що знаходиться у Голосіївському районі м. Києва.

Враховуючи викладене вище, до вказаного спору повинні застосовуватися правила виключної підсудності, передбачені ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Відповідно до п. 42 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, як зазначено в п. 41 вищевказаної постанови, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно», а тому правило вказаної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно змісту боргової розписки від 24.04.2015, відповідач взяла на себе зобов`язання перед позивачем повернути йому суму боргу у розмірі 300 000 доларів США до 01.03.2016, а в разі неповернення суми боргу (позики) у вказаний строк - перереєструвати на нього право власності на нерухомість, а саме дві однокімнатні квартири та три машиномісця, які мали бути придбані ОСОБА_2 в ЖК Royal Tower, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . У тому випадку, якщо на момент повернення суми боргу у ОСОБА_2 будуть відсутні грошові кошти, остання зобов`язалась перереєструвати на позивача цінні папери (лоти облігацій) на придбане в ЖК Royal Tower вищезазначене нерухоме майно.

При цьому, 30.06.2015 року між ТОВ Науково-виробничою фірмою «Стромкомплект» та ОСОБА_2 було укладено договори про участь у будівництві об`єкту нерухомості №34-Ф-ГС та №35-Ф-ГС від 30.06.2015 року, на виконання яких ОСОБА_2 уклала з ПАТ «Український Будівельно-Інвестиційний Банк» договори купівлі-продажу цінних паперів №226БВ108 та № 227 БВ106 від 30.06.2015 року для придбання об`єкту нерухомості (квартири) у житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями загальноміського користування та підземними автостоянками на АДРЕСА_1 за лотами №№187, 188.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 ЦК України цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобов`язань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам.

З урахуванням зазначеного та враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи Печерським судом м. Києва, оскільки нерухоме майно, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно з адміністративно-територіальним поділом м. Києва відноситься до Голосіївського району м. Києва.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на вказане увагу не звернув та помилково прийшов до висновку про передачу справу за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали та у відповідності до ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Поряд з цим, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали і Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2018, якою відкрито провадження у справі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали Голосіївського районного суду від 20.12.2017 та Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2018 з передачею справи для продовження розгляду до Голосіївського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Відповідно до ст. 380 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

?На підставі викладеного та керуючись статтями 27, 30, 374, 379-381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_4 , - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 січня 2018 року скасувати, справу передати до Голосіївського районного суду м. Києва для продовження розгляду за встановленою підсудністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: