П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 761/11559/16-ц

провадження № 61-16008 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С.П.,

боржник (заявник) - ОСОБА_1 ,

представник боржника- ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження- державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Ботнева Натела Гочівна,

стягувач - Більчик Ігор Всеволодович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 8 серпня 2016 року в складі судді Савицького О.А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Панченка М.М., Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу на рішення державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Ботнєвої Н. Г. (далі - Державний виконавець Ботнєва Н. Г.), в якій заявник, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсними постанови державного виконавця від 16 лютого 2016 року про відкриття виконавчих проваджень ВП №50169593, ВП №50169990 та ВП №50169471; постанову державного виконавця від 16 лютого 2016 року про об`єднання зазначених виконавчих проваджень до зведеного провадження ВП №50204232, а також постанову державного виконавця від цієї ж дати про звернення стягнення на доходи боржника.

На обґрунтування вимог скарги заявник послався на те, що виконавчі провадження були відкритті незаконно, оскільки виконавчі листи не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а також мали ознаки підробки, а тому, на його думку, постанови державного виконавця, в межах указаних виконавчих проваджень, є недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваними постановами не порушуються права боржника.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 16 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №50169593 скасовано і постановлено в цій частині нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено частково й визнано незаконною постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Ботнєвої Н.Г. від 16 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №50169593. В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги на постанову державного виконавця від 16 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №50169593, суд апеляційної інстанції виходив з того, що це виконавче провадження відкрито державним виконавцем на підставі виконавчого документу, який не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 просили скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва та змінити ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року в залишеній без змін частині й вирішити питання по суті.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 761/11559/16-ц із Шевченківського районного суду м. Києва.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що не лише виконавче провадження ВП №50169593 від 16 лютого 2016 року, а й решта оскаржуваних виконавчих проваджень були відкритті незаконно, оскільки виконавчі листи не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» й містять ознаки підробки.

Доводи інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_3 просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, оскільки вважає, що судами попередніх інстанцій вже були встановлені обставини щодо відповідності оскаржуваних виконавчих листів вимогам чинного законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Дякон Н. М. від 17 червня 2011 року відкрито виконавче провадження ВП №27103965 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6070/09, виданого 29 березня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 476 442 грн 12 коп.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Акулініної С. А. від 04 грудня 2015 року виконавче провадження ВП №27103965 закінчено, а виконавчий лист № 2-6070/09 направлено до відділу ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області за місцем роботи боржника.

Постановою державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області Ботнєвої Н.Г. від 16 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №50169593 з примусового виконання виконавчого листа №2-6070/09, виданого 29 березня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 476 442 грн. 12 коп.

Крім того, постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Дякон Н. М. від 13 липня 2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6070/09, виданого 16 червня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 478 142 грн. 12 коп.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Акулініної С. А. від 04 грудня 2015 року указане виконавче провадження закінчено, а виконавчий лист № 2-6070/09 направлено до відділу ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області за місцем роботи боржника.

Постановою державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області Ботнєвої Н. Г. від 16 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №50169990 з примусового виконання виконавчого листа №2-6070/09, виданого 16 червня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 478 142 грн 12 коп.

Також, державним виконавцем постановою від 16 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №50169471 з примусового виконання виконавчого листа №2610/4062/2012, виданого 13 березня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 84 786 грн 14 коп.

Постановами від 16 лютого 2016 року державним виконавцем ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області Ботнєвою Н. Г. об`єднано виконавчі провадження ВП №50169593, ВП №50169990 та ВП №50169471 до зведеного виконавчого провадження ВП №50204232.

Крім того, постановою цього ж державного виконавця від 16 лютого 2016 року на підставі зазначених вище виконавчих листів звернуто стягнення на доходи боржника, а виконавчі документи направлено до бухгалтерії КПНЗ Київської обласної ради «Київська обласна комплексна дитячо-юнацька спортивна школа».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», у редакції на дату вчинення виконавчих дій, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина перша статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 18 Закону встановлено вимоги, яким має відповідати виконавчий документ.

Зокрема, частина 3 указаної статті передбачає, що виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов`язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов`язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Під час розгляду справи суди установили, що постанови державного виконавця Ботнєвої Н. Г. від 16 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №50169990 з примусового виконання виконавчого листа №2-6070/09, виданого 16 червня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 478 142 грн 12 коп. та виконавчого провадження ВП №50169471 з примусового виконання виконавчого листа №2610/4062/2012, виданого 13 березня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» суми боргу в розмірі 84 786 грн 14 коп., винесено державним виконавцем у відповідності до наданих йому Законом повноважень, в межах його компетенції, а виконавчі документи, на підставі яких прийняті зазначені постанови, повністю відповідають вимогам Закону, зокрема тим, що встановлені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість щодо виконавчого провадження ВП №50169593, яке було відкрите постановою державного виконавця Ботнєвої Н. Г. від 16 лютого 2016 року з примусового виконання виконавчого листа №2-6070/09, виданого 29 березня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 476 442 грн 12 коп., то колегія суддів апеляційного суду установила, що зазначений виконавчий документ не в повній мірі відповідає вимогам Закону, зокрема у виконавчому листі наявний лише підпис секретаря, а підпис іншої уповноваженої особи (судді) - відсутній.

Отже, доводи про те, що всі виконавчі документи, на підставі яких відкрито виконавчі провадження, перевірені судами на підставі наявних у справі доказів, а такі ж самі доводі касаційної скарги не можуть бути прийняті судом до уваги так як зводяться до переоцінки доказів, що у відповідності до статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Крім того, положеннями статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Отже, державним виконавцем Ботнєвою Н. Г. об`єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження ВП №50204232 в межах наданих Законом державному виконавцю повноважень, оскільки указані виконавчі провадження відкриті в одному органі державної виконавчої служби щодо одного і того ж боржника.

Також постановою державного виконавця ВДВС Ірпінського МУЮ Київської області Ботнєвої Н.Г. від 16 лютого 2016 року обґрунтовано та у відповідності до вимог вищезазначеного Закону звернуто стягнення на доходи боржника і направлено виконавчі документи за місцем роботи ОСОБА_1 , оскільки боржником у добровільному порядку рішення судів не виконувалися.

Ухвалюючи судові рішення суди виходили з того, що заявник не довів, що діями державного виконавця порушено права заявника.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що державний виконавець діяв відповідно до положень чинного законодавства, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції та суду першої інстанції в залишеній без змін частині постановлені з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновки судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 141, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року в залишеній без змін частині ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є.В. Петров

С.П. Штелик