н/п 2/490/2247/2018 Справа № 490/9144/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк", -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

Для задоволення вимог позивача до відповідача згідно з кредитним договором N 0 від 25 травня 2006 року,та додаткової угоди № 1 від 19 серпня 2009 року за № 2 (далі - кредитний договір) у сумі 168819,64 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 травня 2006 року (далі - договір іпотеки), а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ); згідно з витягом з Реєстру права власності на нерухоме майно від 25 травня 2006 року, виданим Комунальним підприємством з технічної інвентаризації «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», шляхом визнання права власності на нього за ПАТ « Дельта банк», та визнати за ПАТ « Дельта банк» право власності на вказану квартиру.

2. Позовну заяву мотивував такими обставинами:

25.05.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 0, згідно умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 21000,00 дол. США на строк з 25.05.2006 року по 24.05.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,8 % річних.

08.12.2011 року між АКІБ «УкрСибБанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АКІБ «УкрСибБанк" передає АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює АКІБ «УкрСибБанк" як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСибБанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до АТ "Дельта Банк" переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відносини за кредитним договором також регулюються положеннями параграфа 1 Позика глави 71 Цивільного кодексу України

Для забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, в тому числі, щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов між відповідачем та Банком було укладено іпотечний договір від 29.05.2006 р., який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновим К.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 800.

Предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновим К.Є. 25.05.2006 року за р.№ 800 та зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.05.2006 року в реєстровій книзі №130, номер запису 21553, та в ЕРПВНМ за р. №13594618.

Кредитним договором передбачено, що умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і договором іпотеки, що укладається між Банком і Позичальником або його майновим поручителем.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлену договором суму. Однак, відповідач від належного виконання щодо повернення суми боргу ухиляється, внаслідок чого за ним станом на 31.07.2015р. утворилась заборгованість у розмірі 168819,64 грн.. яка складається з: тіло кредиту - 162071,80 грн., відсотки - 6747,84 грн.

Банком на адресу іпотекодавця направлено лист з вимогою виконати свої зобов`язання відповідно до іпотечного договору, що підтверджується листом за вих. № 31.4-08/8666/15 від 21.08.2015 року, але з боку іпотекодавця не здійснено жодної дії, направленої на усунення порушень.

Відповідно до п.2.1.2. Іпотечного договору іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.37 ЗУ «Про іпотеку», іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Хід справи.

Ухвалою від 21.09.2015 року позовну заяву залишено без руху.

05.10.2015 року передана судді заява на усунення недоліків.

Ухвалою від 06.10.2015 року відкрито провадження у справі , та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні на 28.10.2015 року.

Представником банку наданий Звіт про оцінку, датований 22.12.2015 року, згідно якого вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 станом на 22.12.2015 року складає 562613 грн.

Заочним рішенням Центрального суду м. Миколаєва від 01.02.2016 року позов задоволено: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ "Дельта Банк" за кредитним договором № 0 від 25.05.2006 року в розмірі 168819,64 грн. (яка складається з: тіло кредиту - 162071,80 грн., відсотки - 6747,84 грн.), звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуновим К.Є. 25.05.2006 року за р.№ 800, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 25.05.2006 року за р. №1328609 та зареєстрованого в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25.05.2006 року в реєстровій книзі №130, номер запису 21553, та в ЕРПВНМ за р. №13594618, шляхом визнання права власності на вказану квартиру за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" ().

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 6090,00 грн.

15.03.2018 року надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою від 19.03.2018 року дана заява залишена без руху.

10 квітня 2018 року ухвалено про прийняття заяви до розгляду та призначено судове засідання на 16.04.2018 року.

Ухвалою від 10.04.2018 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ПАТ «Дельта Банк» на підставі рішення від 01.02.2016 року.

Ухвалою від 23.04.2018 року заяву задоволено, заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні .

Ухвалою суду від 27.03.2019 року скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 10.04.2018 року у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

23 травня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 17.09.2019 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила про їх задоволення у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

При цьому, представник позивача пояснила суду, що на підставі ст. 37 ЗУ « Про іпотеку» у банка є право на задоволення вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. А також п.39 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 30.04.2012 року.

Даних про отримання боржником вимоги про повернення кредиту у банка немає.

Судом в порядку ст.12 ЦПК України представнику роз*яснювалось право на уточнення позовних вимог, однак цим правом представник позивача не скористалась, та надала заяву про продовження розгляду справи у її відсутність.

Відповідач позов визнав частково у сумі заборгованості за кредитом на загальну суму 168 819, 64 грн., але у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки заперечував, посилаючись на те, що такі вимоги не базуються на нормах закону. При цьому пояснив суду, що даних про повернення боргу не отримував, та надав заяву про продовження розгляду справи у його відсутність.

Судом постановлено про продовження розгляду справи у відсутності сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

25.05.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 0, згідно умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 21000,00 дол. США на строк з 25.05.2006 року по 24.05.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,8 % річних.

29.05.2006 року укладений договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 55,1 кв.м та житловою 31, 6 кв.м, якою забезпечується виконання за кредитним договором № 0 від 25.05.2006 року. Вартість предмету іпотеки складає 152662 грн.

За п. 2.1.1 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов*язань за кредитним договором, іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги ща рахунок предмету іпотеки в повному обсязі.

За п.2.1.2, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобов*язань за кредитним договором, а у разі невиконання-звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктами 4.1-4.2 договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотеко держателем у випадках, передбачених п.п.2.1.1.,2.1.2., у разі прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи іпотекодавця, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором, та проводиться звернення на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Додатковою угодою №1 від 19.08.2009 року, сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту: у період з 19.09.2009 р. по 19.01.2010 р. у розмірі 207,89 доларів США89 центів; у період з 19.02.2010 р. по 19.05.2026 р. у розмірі 227,59 доларів США 59 центів; у період з 19.06.2026 р. до кінця дії договору 326.78, та сплати ануїтитного платежу кожного календарного місяця до 19 числа, який складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу.

08.12.2011 року між АКІБ «УкрСибБанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АКІБ «УкрСибБанк" передає АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює АКІБ «УкрСибБанк" як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСибБанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до АТ "Дельта Банк" переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відносини за кредитним договором також регулюються положеннями параграфа 1 Позика глави 71 Цивільного кодексу України

Для забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, в тому числі, щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов між відповідачем та Банком було укладено іпотечний договір від 29.05.2006 р., який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновим К.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 800.

Предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновим К.Є. 25.05.2006 року за р.№ 800 та зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.05.2006 року в реєстровій книзі №130, номер запису 21553, та в ЕРПВНМ за р. №13594618.

Кредитним договором передбачено, що умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і договором іпотеки, що укладається між Банком і Позичальником або його майновим поручителем.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлену договором суму. Однак, відповідач від належного виконнаня щодо повернення суми боргу ухиляється, внаслідок чого за ним станом на 31.07.2015р. утворилась заборгованість у розмірі 168819,64 грн.. яка складається з: тіло кредиту - 162071,80 грн., відсотки - 6747,84 грн.

В матеріалах справи є лист - вимога Банку на адресу іпотекодавця. Датований 21.08.2015 року про наявну заборгованість 6 780,24 грн., із запропонуванням погасити борг у 30-денний строк, та наданий реєстр відправлень банку, датований 25.08.2015 року.

28.08.2015 року банком скеровано позов про звернення стягнення на предмет іпотеки до суду.(вих. 31.4-08/10392/15, який отримано судом 11.09.2015 року ( № 274274).

За такого, банком порушені вимоги ч.1 ст.35 ЗУ « Про іпотеку».

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За приписами ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання.

Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Крім того, ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. За змістом положень ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором. Частиною 3 ст.14 ЦК України передбачено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За загальним правилом, на особу покладається обов`язок вжити всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов`язання.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Частина 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

А також, якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору (ч.3 ст.7 того ж Закону).

Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволенню вимог іпотеко держателя.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Щодо способу звернення стягнення на предмет іпотеки

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за банком на підставі п.39 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 30.04.2012 року про те, що суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодаржателем право власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Між тим, розділ 5 договору про іпотеку містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Так, п.5.1 передбачає, що у разі настання обставин, зазначених у п. 4.1, іпотеко держатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

За п. 5.2 , у повідомленні іпотеко держатель зазначає який зі сспособів задоволення вимог, що передбачені ч.3 ст.36 ЗУ « Про іпотеку», застосовується.

У разі застосування передачі предмета іпотеки у власність, як способу задоволення вимог, право власності переходить до іпотеко держателя з моменту отримання повідомлення, про яке вказано у п. 5.1 договору.( п. 5.3 ).

Пунктом 5.4 передбачено, що у разі застосування права іпотеко держателя від свого імені продати предмет іпотеки, як способу задоволення вимог, іпотеко держатель реалізує норми ст.38 ЗУ «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1., вважається повідомленням іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки.

Матеріали справи свідчать про порушення банком вимог розділу 5, а також п.4.2, щодо можливості звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя ( розділ 5).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Отже, позивач порушив вимоги, вказані у договорі.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України).

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону).

З огляду на наведені висновки є обґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову. На думку суду, позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя.

За Висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 березня 2018 року у справі N 760/14438/15-ц і від 7 листопада 2018 року у справі N 520/6819/14-ц, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки не є судовим способом зверення стягнення, а тому суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання правав власності за іпотеко держателем.

Передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36,37 ЗУ «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання,який здійснюється за згодою сторін без зверенння до суду.

З урахуванням вимог статей 328,.335,392 ЦК України у контексті статей 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» суди не надівлені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає. На підставі вимог ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача та розподілу не підлягають.

Позиція суду також відповідає постанові Великої Палати ВС від 29.05.2019 року у справі № 310/11024/15-ц.

Висновки щодо застосування норм права

Відповідно до статей 12 і 33 Закону одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки не є компетенцією суду, та являється неналежним способом захисту.

Керуючись, ст. ст. 10, 12,13, 76-84, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуновим К.Є. 25.05.2006 року за р.№ 800, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів 25.05.2006 року за р. №1328609 та зареєстрованого в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25.05.2006 року в реєстровій книзі №130, номер запису 21553, та в ЕРПВНМ за р. №13594618, шляхом визнання права власності на квартиру за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ "Дельта Банк" за кредитним договором № 0 від 25.05.2006 року в розмірі 168819,64 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 23 вересня 2019 року.

Суддя : Черенкова Н.П.