Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 686/6070/14

провадження № 61-28623св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Журавель В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Пастощука М. М., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 16 410, 45 грн заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 19 жовтня 2007 року між ним за відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 6 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (строк дії картки до травня 2011 року) під 22, 8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак обов`язки за кредитним договором не виконані, унаслідок чого станом на 28 лютого 2014 року виникла заборгованість у розмірі 16 410, 45 грн, яка складається із: 4 772, 19 грн - неповернутий кредит, 7 220, 78 грн - проценти, 3 159, 84 грн - комісія та пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 757, 64 грн - штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала грошового зобов`язання за кредитним договором, однак позов не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 4 761, 94 грн заборгованості за кредитним договором. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив із наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, проте з урахуванням спливу позовної давності із відповідача підлягає стягненню 897, 13 грн неповернутого кредиту, 3 637, 95 грн процентів, а також 226, 86 грн пені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що заява-анкета не містить відомостей про строк дії отриманої нею картки, банком не надано належних доказів відкриття на її ім`я рахунку та виписки по цьому рахунку, а також тим, що апеляційний суд помилково не врахував, що на момент звернення позивачем до суду сплив трирічний строк позовної давності.

Рішення апеляційного суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог про стягнення тіла кредиту, в іншій частині (стягнення відсотків, комісії, пені та штрафів) рішення не оскаржується і в цій частині відповідно до вимог статті 400 ЦПК України касаційним судом не переглядається.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

ПАТ КБ «Приватбанк» подало відзив на касаційну скаргу та зазначило, що доводи скарги не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 686/6070/14 із суду першої інстанції, зупинено виконання рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року указану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 жовтня 2007 року сторони уклали кредитний договір шляхом підписання заяви, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 500 грн, який відповідає строку дії картки, під 22,8%, які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році.

Указана заява також містить умову про встановлення банком ОСОБА_1 1 % комісії за кредитне обслуговування, порядок погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості.

Банк видав ОСОБА_1 платіжну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 для обслуговування карткового рахунку та перерахував кредитні кошти на вказаний рахунок.

Строк дії картки № НОМЕР_1 до травня 2011 року.

Заява позичальника не містить умов про збільшення сторонами строку позовної давності і сплату позичальником пені та штрафів за порушення договірних зобов`язань.

Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала.

Останній платіж за спірним договором позичальник внесла 27 вересня 2009 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом у березні 2014 року.

Станом на 28 лютого 2014 року нарахована банком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила: 4 772, 19 грн - неповернутий кредит, 7 220, 78 грн - проценти (за період із 30 листопада 2007 року по 28 лютого 2014 року), 505, 60 грн - комісія за кредитне обслуговування (за період із червня 2009 року по травень 2010 року), 2 654, 24 грн - пені (за період із 01 червня 2009 року по 28 лютого 2014 року), 500 грн - штраф (фіксована частина), 757, 64 грн - штраф (процентна складова).

ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, врахував, що термін дії договору встановлений до травня 2011 року, а з позовом банк звернувся у березні 2014 року, тобто за два місці до спливу позовної даності. А відтак рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення тіла кредиту слід залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанцій в оскарженій частині, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться не правильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення тіла кредиту - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в указаній частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення тіла кредиту залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 вересня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Журавель

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук