РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17796/18

пр. № 2/759/2401/19

06 березня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А,

при секретарі Слепець Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він із 17.10.2014 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Однак спільне життя із відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинено, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим.

Позивач і відповідач в судове засідання не з'явились. До суду, кожен окремо, подали заяви про розгляд справи без їх присутності, в яких просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розірвати шлюб.

Дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2014 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ у м. Києві було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1669, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1.

Причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Сторони не ведуть сумісне господарство, шлюбні відносини фактично припинені. Подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох із подружжя. Таким чином, шлюб носить лише формальний характер та суперечить інтересам обох із подружжя.

Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки ОСОБА_2 не було заявлено про зміну прізвища, суд вирішив залишити їй шлюбне прізвище.

На підставі викладеного та керуючись ст. 110-112 СК України, ст. 81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 17 жовтня 2014 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1669 - розірвати.

Прізвище відповідача після розірвання шлюбу залишити - «ОСОБА_2».

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.А. Коваль