П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/1864/18

Провадження № 22-ц/4815/1250/19

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Кучина Н.Г.

Рішення суду першої інстанції

проголошено о 10 год. 12 хв. 18.07.2019 у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 19.07.2019

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач 1: ОСОБА_2 ;

відповідач 2: ОСОБА_3 ;

представники учасників справи:

позивача - адвокати Оніщук Святослав Петрович і Тимошенко Оксана Василівна;

відповідача 1 - адвокати Стовба Аліна Віталіївна, Данилюк Ірина Валентинівна і Клекотка Юрій Олегович;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимошенко Оксани Василівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування фізичною особою шкоди, завданої працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року в суд через свого представника - адвоката Оніщука С.П. звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування фізичною особою шкоди, завданої працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що 27 серпня 2017 року її чоловік - ОСОБА_4 вирішив скористатися послугами технічного обслуговування (мийка та прибирання) належного позивачу на праві власності автомобіля Кіа Ceed, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , і з цією метою звернувся на автомобільну мийку в АДРЕСА_2. Автомобільна мийка є об`єктом права власності ОСОБА_2 .

Під час в`їзду автомобіля в мийний бокс мийником-прибиральником ОСОБА_3 було допущено механічні пошкодження. Про зобов`язання відшкодувати завдану шкоду 27 серпня 2017 року ним написано розписку. Розмір шкоди, яка полягала у вартості придбаних автомобільних запчастин склав 26 653, 27 гривень та вартості ремонтних робіт - 7 684 гривні, вимагала стягнути із роботодавця на її користь.

Ухвалою Рівненського міського суду від 22 лютого 2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за зазначеним позовом, розпочато підготовче провадження та призначено судове засідання у справі.

У поданому відзиві ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Стовбу А.В., вважаючи пред`явлений позов необґрунтованим і недоведеним, просить відмовити у його задоволенні. При цьому посилається на відсутність правових підстав для позову, оскільки працівник, який завдав шкоду, за умовами трудового договору не був уповноважений керувати автомобілем (ст. 1172 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі №6-229цс14 та від 21 вересня 2016 року у справі №6-933цс16).

Також вважає, що розмір шкоди, про відшкодування чого заявлено позивачем, не є доведеним.

У відповіді на відзив адвокат Оніщук С.П., діючи як представник позивача, стверджував про те, що стан виконання працівником покладених на нього обов`язків та контролю за його діями відноситься до компетенції роботодавця, а не замовника послуг. Тому ОСОБА_3 , перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, завдав шкоди саме під час виконання трудових обов`язків, оскільки ним виконувалася робота, передбачена договором з ОСОБА_2 .

Ухвалою Рівненського міського суду від 11 травня 2018 року залучено ОСОБА_3 до участі в справі як співвідповідача.

Ухвалою Рівненського міського суду від 11 травня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , де визнав факт пошкодження автомобіля і вказував про те, що він тоді перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2 . Оскільки шкоди завдано під час виконання трудових обов`язків, тому просив її стягнути з роботодавця - як це передбачено чинним законодавством.

Ухвалою Рівненського міського суду від 16 жовтня 2018 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено питання про вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Кіа Сееd, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , з урахуванням його зносу станом на дату проведення експертизи.

Провадження у справі зупинено.

Висновком експерта у судовій автотоварознавчій експертизі №97 від 31 січня 2019 року зазначено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля в цінах на 31 січня 2019 року, виходячи з даних про автомобіль, його пошкодження, технічний стан, які можливо встановити з матеріалів справи, становить 14 011, 81 гривню.

Ухвалою Рівненського міського суду від 27 лютого 2019 року відновлено провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Рішенням Рівненського міського суду від 18 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 14 011, 81 гривень завданої шкоди та 704, 80 гривень судового збору.

В частині вимог до ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 2 000 гривень понесених судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі через свого представника - адвоката Тимошенко О.В. ОСОБА_3 покликався на незаконність та необґрунтованість рішення суду, що полягають у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про залишення судом без уваги того, що трудовий договір між відповідачами не містив конкретних прав і обов`язків роботодавця та працівника. Практика, яка склалася з волі ОСОБА_2 , свідчила про можливість після обслуговування автомобіля здійснити його переміщення, для чого мийнику передавалися володільцем транспортного засобу ключі. Щодо забороняючих передачу ключів фотографій, які розміщені на стіні автомобільної мийки, то вони з`явилися пізніше, тобто після події пошкодження автомобіля. Тому не підлягають доказуванню ті обставини, адже визнаються сторонами, що транспортний засіб Kia Ceed, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , пошкоджено на належній відповідачу-1 мийці та факт здійснення його ремонту на час вирішення спору.

Вважає, що всупереч правилам ст.ст. 655, 629, 693 ЦК України та ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" судом безпідставно відхилено надані на підтвердження понесених витрат докази, а саме акт виконаних робіт №ЗА-0001273 від 29 серпня 2017 року, видаткову накладну №РН-0000320 від 11 вересня 2017 року (сума - 26 653, 27 гривень) та акт виконаних робіт підприємця ОСОБА_8 (сума - 7 684 гривень). Крім того, 13 серпня 2019 року на запит отримано виписку за картковим рахунком № НОМЕР_3 ОСОБА_8 , де стверджено про операцію оплати позивачем акту виконаних робіт на суму 7 684 гривні, а тому вважає доведеними суму збитків у 34 337, 27 гривень.

Не погоджувався і з висновком суду про неприйнятність наявних в матеріалах справи документів та заперечень на висновок експерта. На його думку, висновок експерта у судовій автотоварознавчій експертизі №97 від 31 січня 2019 року є недостатньо повним, необ`єктивним і не може бути використаний судом як доказ для визначення розміру шкоди. Незважаючи на вимоги ст.ст. 77-80, 89, 110 ЦПК України, ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", пунктів 2.3, 5.6, 8.5, 8.5.13 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України і затвердженого в Міністерстві юстиції України за №142/5/2092 від 24.11.2003, експертизу проведено лише по трьох фотографіях, які зроблені з одного ракурсу. Містяться також фотографії пошкодженої фари, де видно пошкодження корпусу. Порівнюючи фактичні пошкодження, які, на переконання заявника, містяться в матеріалах справи, та пошкодження, взяті до уваги експертом, вказував, що експертом було враховано лише дріб`язкові та недорогі деталі, однак навмисно залишено без уваги необхідність ремонту і заміни вартісних деталей.

Порушення норм процесуального права полягає у процесуальній помилці, яка була допущена при призначенні судової експертизи, а саме надання права експерту здійснювати дослідження виключно з матеріалів справи без огляду автомобіля та без визначення обсягу пошкоджень без надання необхідних та достатніх матеріалів. В ухвалі не було зазначено обсягу ремонтних робіт, характеру та обсягу пошкоджень. Вважає неможливим проведення додаткової чи повторної експертизи, яка би відповідала реальним обставинам справи, що не відповідає правовій позиції, зафіксованій у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №520/8073/16-ц. Поготів, автомобіль повністю відремонтовано і на даний час уже відчужено іншій особі.

Щодо неправильного застосування норм матеріального права, то переконаний про хибне застосування положень ст.ст. 901, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України. Тобто при вирішенні спірних відносин необхідно було їх застосувати, що призвело би до правильного покладення цивільно-правової відповідальності на роботодавця і стягнення саме з нього збитків на користь позивача. Не згоден і з висновками суду про розподіл судових витрат у справі, адже вважав їх суперечними ст.ст. 27, 30, 133, 137 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

З зазначених мотивів просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та відмову в частині вимог до ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обгрунтвоаним, просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача-2, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову в частині вимог до ОСОБА_3 , оскільки останнім було завдано матеріальної шкоди позивачу хоча і під час виконання трудових (службових) обов`язків, однак своїми діями у причинному зв`язку не випливають із безпосередньо трудового договору між сторонами у справі. Тобто ці дії не передбачені трудовими відносинами і тому відповідальність за наслідки, що настали, покладені на роботодавця бути не можуть.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, 01 лютого 2017 року між підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як працівником укладено безстроковий трудовий договір, за умовами якого відповідач-2 зобов`язався виконувати обов`язки мийника-прибиральника рухомого складу, а роботодавець зобов`язався оплачувати виконувану роботу у розмірі, встановленому за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, із забезпеченням соціальних пільг та гарантій. При цьому, які саме конкретні функціональні обов`язки підлягають до виконання працівником, трудовий договір не містив. Локальних нормативних актів, де було б зазначено їх перелік, сторонами надано не було, а судом їх не було здобуто.

В подальшому, 27 серпня 2017 року автомобілю Kia Ceed, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, який належав на праві власності ОСОБА_1 , було завдано механічних пошкоджень унаслідок керування транспортним засобом та в`їздом в мийний автобокс ОСОБА_3 на автомобільній мийці, яка є об`єктом права власності ОСОБА_2 і розміщена в АДРЕСА_2 .

Сторонами не оспорюється і підтверджується листами ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" від 21.03.2018 №17-12/3667 та Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 22.03.2018 №11/24Аз те, що факт пошкодження зазначеного автомобіля органами Національної поліції України не зареєстровано, а страховик, який забезпечив обов`язкову цивільно-правову відповідальність третіх осіб у разі завдання матеріальної шкоди позивачу, про це також не повідомлявся.

Між тим, того ж числа ОСОБА_3 написано розписку, де він зазначив, що під час виконання роботи на автомийці по АДРЕСА_2 при в`їзді в автобокс він допустив пошкодження автомобіля Kia Ceed, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Цією розпискою він також зобов`язався відшкодувати витрати, що необхідні для ремонту транспортного засобу.

Судом правильно встановлено відсутність видачі відповідачу-2 посвідчення водія на право керування транспортними засобами, в т.ч. і категорії "В". Проти цього не заперечив і сам ОСОБА_3 , а також даний факт стверджується листом Регіонального сервісного центру МВС України в Рівненській області вих. №31-17/13аз від 16.03.2018.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про те, що до трудових обов`язків ОСОБА_3 не входило керування транспортними засобами на автомобільній мийці і йому не доручалося роботодавцем виконувати такі дії, тобто очевидно виходило за межі трудового договору. Його зроблено з урахуванням відсутності будь-яких доказів, які вказували би про протилежне.

Тобто між сторонами виникло деліктне (позадоговірне) зобов`язання, за яким цивільно-правова відповідальність покладається на ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.ст. 12 і 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою чи спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постановах від 28 січня 2015 року у справі №6-229цс14 та від 21 вересня 2016 року у справі №6-933цс16.

Тобто у разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену цим працівником, а тому він сам повинен відшкодувати її на загальних підставах деліктної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на це факт завдання шкоди, що не пов`язаний з виконанням обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При вирішенні спірних правовідносин правильно судом взято до уваги і висновок судової автотоварознавчої експертизи №97 від 31 січня 2019 року, за яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 14 011, 81 гривень.

Обґрунтовано судом спростовано і заперечення відповідача-2 про неправомірність проведеної судової експертизи, висновок якої покладений в основу визначення розміру завданої матеріальної шкоди. Тому не заслуговують і доводи апеляційної скарги про недодержання судом вимог ст.ст. 77-80, 89, 110 ЦПК України, ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", пунктів 2.3, 5.6, 8.5, 8.5.13 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України і затвердженого в Міністерстві юстиції України за №142/5/2092 від 24.11.2003.

Не заслуговують на увагу і аргументи заявника про хибність висновків суду щодо неврахування як доказів видаткової накладної №РН-0000320 від 11 вересня 2017 року на суму 26 653, 27 гривень і акту виконаних робіт від 18 січня 2018 року на суму 7 684 гривні, адже ці документи не вказують про фактичне понесення витрат.

Тобто переконливим і об`єктивним є твердження суду про те, що відшкодуванню підлягає матеріальна шкода у розмірі 14 011, 81 гривні.

Не погоджується колегія суддів з доводами автора апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, що є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом їх здобуто не було.

Щодо покликань ОСОБА_3 про помилкове застосування при вирішенні спірних прав і обов`язків норм матеріального права, в т.ч. і ст.ст. 27, 30, 133, 137 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", які регулюють розподіл судових витрат у справі, то ці твердження повністю спростовуються правильністю висновків суду.

Решта його аргументів визнається необґрунтованими і з цих міркувань відхиляються колегією суддів.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні свого рішення.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесений ОСОБА_3 судовий збір при поданні апеляційної скарги слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимошенко Оксани Василівни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків