КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/4396/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

30 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила визнати недійсним кредитний договір №5229 від 22 вересня 2013 року та застосувати наслідки недійсності правочину і зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняти у неї суму залишкової заборгованості у розмірі 5 503,43 грн. у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 2013 року між нею та банком шляхом заповнення заяви №5229, на визначених в ній умовах, що передбачені правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» та тарифами банку, укладено договір про надання кредиту на купівлю товару ( послуг ) та прийняття цього товару в заставу банку.

Відповідно до умов цього договору їй було надано кредитні кошти у розмірі 9 413,43 грн. на строк 36 місяців зі сплатою процентів за користування коштами.

Зазначила про те, що при укладенні договору їй не було надано інформації відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», чим також не дотримано Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року.

Крім того, оформлення договору відбулось за час, який не давав можливості ознайомитися з усіма документами, а їх виконання ( дрібним шрифтом ) ускладнює спосіб прочитання, обставини укладення договору є такими, що вводить в оману.

Зауважила, що договір містить умову, відповідно до якої позичальник здійснює плату за обслуговування заборгованості, що суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Крім того, договір містить третейське застереження, що суперечить Законам України «Про третейські суди» та «Про захист прав споживачів».

До того ж, умови договору не відповідають положенням Закону України «Про захист персональних даних».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що доводи позивача про ненадання інформації про умови кредитування не є такими, з якими закон пов'язує недійсність правочину.

До того ж, з матеріалів справи убачається, що позичальник у належний спосіб ознайомилась із вказаною інформацією, що посвідчила особистим підписом.

Посилання на те, що укладення договору відбулось протягом часу, який не надавав достатньої можливості ознайомитися з його умовами, а також оформлення договору дрібним шрифтом, суд вважає необґрунтованими, через що не приймає до уваги, оскільки відповідно до даних заяви позивач до оформлення правовідносин ознайомилась із його умовами.

Щодо невідповідності положенням законодавства умов договору про плату за обслуговування заборгованості по кредиту, то суд вважає наступне.

Відповідно до п. 2.5 заяви установлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 0,00% від суми кредиту, що вказана в п. 6.2. частини 6 заяви.

Пунктом 6.14.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» ( зі змінами та доповненнями ), затвердженими рішенням Ради директорів Акціонерного товариства «Дельта Банк» протокол №14 від 20 березня 2015 року, визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується банком щомісячно в останній робочий день місяця, починаючи з дня надання кредиту, на повну суму кредиту, наданого клієнту, незалежно від фактичної кількості днів користування кредитом в періоді нарахування.

Періодом нарахування вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення договору, в поточному місяці по день, який припадає на дату, відповідну даті укладення договору, в наступному місяці.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо ), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача, тощо ), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин ( укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо ).

Тому, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вказана умова договору є несправедливою та тягне за собою недійсність кредитного договору через суперечливість актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, оскільки остання є недійсною в силу закону, бо не є послугою. Зокрема, така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-1746цс16 ( постанова від 16 листопада 2016 року ).

А визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року у справі №6-87цс12.

Недійсність в силу закону цієї умови не впливає на дійсність правочину в цілому.

Критично оцінюється судом й позиція позивача щодо несправедливості умов кредитного договору в частині посилань позивача на те, що під час укладення кредитного договору її було примушено в порушення вимог законодавства до укладення договору добровільного страхування з посиланням на те, що без останнього кредит вона не отримує, та було нав'язано для цього Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал».

Аналіз умов кредитного договору №5229 від 22 вересня 2013 року дає підстави суду вважати, що умови договору не є несправедливими по відношенню до позичальника.

Крім того, підписуючи кредитний договір, позивач чітко засвідчила факт ознайомлення з його умовами та свою згоду на отримання послуги на цих умовах, зокрема, на укладення договору страхування.

До того ж, як вбачається із заяви на отримання кредиту, позичальнику відомо, що укладення договору страхування не є обов'язковою умовою отримання кредиту в банку, що таку послугу обрано позичальником за власною ініціативою, відносини за договором страхування виникають виключно між страхувальником та страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал».

Отже, вказана позиція позивача судом до уваги не приймається з огляду на недоведеність в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Стосовно недійсності кредитного договору через включення до нього третейського застереження, суд не приймає до уваги вказане твердження сторони позивача, вважаючи його надуманим, з огляду на таке.

Спори у справах щодо захисту прав споживачів підлягають вирішенню виключно державними судами.

Вказане й передбачено у п. 18.2. правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», який визначає, що у випадку настання обставин, що процесуального унеможливлюють судовий захист прав і законних інтересів сторін у порядку, визначеному п. 18.1 цих правил, або у випадку, якщо конкретний продукт, на реалізацію якого сторонами укладається відповідний договір за продуктом банку, не передбачає третейський порядок розгляду судових спорів, то судовий захист прав і законних інтересів сторін здійснюється в порядку, передбаченому в Україні чинним законодавством.

Щодо посилань позивача на те, що п.п. 2.13.18, 2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» не відповідають Закону України «Про захист персональних даних», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до цих умов використання наявної у банку інформації про персональні дані позичальника обумовлено його письмовою згодою, що відповідає ст. 2, ч. ч. 5, 6 ст. 6, ч. 1 ст .10, ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних» та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Використання інформації про персональні дані диктується умовами правовідносин сторін.

Пунктом 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин ) визначено право суб'єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних.

Пунктом п. 2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» передбачено, що одночасно клієнт надає безвідкличну згоду на збір, зберігання, використання та поширення банком через бюро кредитних історій інформації щодо себе та своїх зобов'язань, на отримання банком з бюро кредитних історій своєї кредитної історії, а також на отримання від бюро кредитних історій додаткової актуальної інформації, порівняно з внесеною до анкетних даних, щодо клієнта та його майна від державних реєстрів в особі їх уповноважених органів ( держателів, розпорядників, адміністраторів ), а також з інших дозволених законом джерел. Наданий клієнтом дозвіл не обмежений в часі та не буде відкликаний ним. Із змістом Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» в чинній редакції клієнт ознайомлений.

Пункт 2.13.18 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» містить положення про те, що згода клієнта на обробку персональних даних є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у зв'язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов'язання за таким договором.

Не є порушенням положень абзацу другого цієї частини повідомлення кредитодавцем відомостей про споживача Бюро кредитних історій, яке займається збиранням, обробленням, зберіганням, захистом і використанням інформації відповідно до законодавства про формування і ведення кредитних історій.

Пункт 2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» стосується повідомлення кредитодавцем відомостей про споживача бюро кредитних історій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», метою цього Закону є врегулювання суспільних відносин, що виникають у сфері збору, оброблення, зберігання, захисту та використання інформації про виконання особами грошових зобов'язань, функціонування інституцій, пов'язаних з обміном інформацією про грошові зобов'язання та забезпеченням прав та інтересів суб'єктів кредитної історії.

Відповідно до ст. 3 цього Закону кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов'язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону.

Кредитна історія є покажчиком добросовісності та платоспроможності позичальника у грошових зобов'язаннях та її метою є виявлення фінансових ризиків.

Отже, використання даних про фінансовий стан клієнта обумовлена Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та може використовуватися кредитодавцем, що також не заборонено ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, положення договору в тій частині, що згода клієнта на обробку персональних даних є безвідкличною і не обмежена строком дії, є такими, що суперечать вимогам п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин ), тому суд погоджується з твердженням позивача щодо недійсності такої умови.

Разом з тим, на думку суду, недійсність цієї умови також не впливає на дійсність правочину в цілому.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги вимоги позивача про визнання кредитного договору №5229 від 22 вересня 2013 року недійсним в цілому та застосування наслідків недійсності правочину, виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 22 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та банком, шляхом заповнення заяви №5229, на визначених в ній умовах, що обумовлені Правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» та тарифами банку, укладено договір ( про надання кредиту на купівлю товару ( послуг ) та прийняття цього товару в заставу банку ).

Відповідно до умов цього договору, позивачу надано кредитні кошти у розмірі 9 413,43 грн. на строк 36 місяців зі сплатою 1,36% річних за користування коштами ( а.с. 10-12 ).

Відповідно до п. 2.3. частини 5 заяви, підписанням заяви ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України ( а.с. 10 зв. ).

Відтак, на переконання апеляційного суду, місцевий суд вірно зазначив, що між сторонами погоджено всі істотні умови кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України.

Разом з тим, 22 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було укладено комплексний договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування кредитів №5229 ( а.с. 13 ).

Частиною 4 цієї заяви погоджено сторонами факт наявності комплексного договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування кредитів 5229 від 22 вересня 2013 року ( а.с. 10 ).

Проте, будь-яких доказів у відповідності до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що вказаний правочин було укладено під тиском, суду не надано.

При цьому, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з вимогами щодо визнання недійсним саме комплексного договору добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування кредитів №5229.

Крім цього, відповідно до п. 2.6 частини 2 заяви установлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 0,00% від суми кредиту, що вказана в п. 6.2. частини 6 заяви ( а.с. 10 ).

Пунктом 6.14.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів Акціонерного товариства «Дельта Банк», протокол №14 від 20 березня 2015 року, визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується банком щомісячно в останній робочий день місяця, починаючи з дня надання кредиту, на повну суму кредиту, наданого клієнту, незалежно від фактичної кількості днів користування кредитом в періоді нарахування. Періодом нарахування вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення договору, в поточному місяці по день, який припадає на дату, відповідну даті укладення договору, в наступному місяці ( а.с. 18 ).

При цьому, пункт 18.1 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» містить третейське застереження ( а.с. 18 зв. ).

Пунктом п. 2.13.19.2 правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» передбачено, що одночасно клієнт надає безвідкличну згоду на збір, зберігання, використання та поширення банком через бюро кредитних історій інформації щодо себе та своїх зобов'язань, на отримання банком з бюро кредитних історій своєї кредитної історії, а також на отримання від бюро кредитних історій додаткової актуальної інформації, порівняно з внесеною до анкетних даних, щодо клієнта та його майна від державних реєстрів в особі їх уповноважених органів ( держателів, розпорядників, адміністраторів ), а також з інших дозволених законом джерел. Наданий Клієнтом дозвіл не обмежений в часі та не буде відкликаний ним. Із змістом Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» в чинній редакції Клієнт ознайомлений ( а.с. 17 зв. ).

Окрім цього, п. 2.13.18 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» місить положення про те, що згода клієнта на обробку персональних даних є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії ( а.с. 17 ).

Однак, з приводу положень кредитного договору, зокрема, п. 2.6 частини 2 та п.п. 6.14.2, 18.1, 2.13.18, 2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» про сплату грошових коштів за обслуговування кредитної заборгованості, наявність третейського застереження, згоду клієнта на обробку персональних, яка є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії, то судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що вказані положення не тягнуть за собою визнання кредитного договору в цілому, враховуючи наступне.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четверної статті 11 Закону України «Про захист споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що оспорюваним договором, як встановлено, передбачена комісія в 0,00% ( п. 2.6 ч. 2 заяви ).

Згідно ж п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суду» третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку ( кредитної спілки ).

Також, положення вказаних правил про те, що згода клієнта на обробку персональних даних є безвідкличною і не обмежена строком дії, є такими, що суперечать вимогам п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних».

Згідно ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визначений судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності.

Отже, вказані положення кредитного договору та правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» є нікчемними в силу закону та визнання судом їх недійсним не вимагається, а відтак, визнання договору недійсним в цілому, або в його частині, враховуючи викладене, не підлягають до задоволення.

Окрім цього з приводу третейського застереження, то відповідно до п. 18.2. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», який визначає, що у випадку настання обставин, що процесуально унеможливлюють судовий захист прав і законних інтересів сторін у порядку, визначеному п. 18.1 цих правил, або у випадку, якщо конкретний продукт, на реалізацію якого сторонами укладається відповідний договір за продуктом банку, не передбачає третейський порядок розгляду судових спорів, то судовий захист прав і законних інтересів сторін здійснюється в порядку, передбаченому в Україні чинним законодавством ( а.с. 18 зв. ).

Таким чином, в силу викладеного та на переконання апеляційного суду, місцевий суд обґрунтовано зазначив, що умови кредитного договору №5229 від 22 вересня 2013 року договору не є несправедливими по відношенню до позичальника та підписуючи кредитний договір, позивач чітко засвідчила факт ознайомлення з його умовами та надала свою згоду на отримання послуги на цих умовах.

І, як наслідок, враховуючи викладене, не підлягають і до задоволення вимога щодо застосування наслідків недійсності цього правочину, як похідна вимога.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 203, 204, 215, 217, 268, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 11, 15, 18, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 6 Закону України «Про третейські суду», ст.ст. 5, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 11, 15, 18, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 215, 627, 1054 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 5, 6 Закону України «Про третейські суди», ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що вона не ознайомлена з умовами кредитування, не читала умови договору із-за дрібного шрифту, несправедливими умовами договору є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат щодо місячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості є незаконним, умови кредитного договору щодо надання послуг страхування є нав'язаними та несправедливими, справи щодо захисту прав споживачів не підлягають розгляду третейськими судами, її позбавлено права відізвати згоду на обробку персональних даних, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

Окрім цього, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до доводів позовної заяви, при цьому, судом першої інстанції їм надано відповідну оцінку, з якою погоджується і суд другої інстанції.

Разом з тим, доводи відзиву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( а.с. 158-160 ), зокрема, про те, що обов'язковим елементом укладання договору є ознайомлення зі змістом договору, з матеріалів справи вбачається, що позичальник у належний спосіб ознайомилась із умовами договору, позивачем не доведено наявності існування обставин, з якими законодавець пов'язує недійсність правочину, наведені аргументи не є підставою для визнання недійсним спірного правочину, з точки зору другої інстанції, спростовують доводи апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд відповідно до положень ст. 127 ЦПК України вважає за необхідне продовжитивідповідачу строк для його подачі, визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2018 року ( а.с. 149-150 ), оскільки Публічнеакціонерне товариство «Дельта Банк» було позбавлене можливості подати відзив у визначений судом строк( а.с. 164 ).

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко