ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №587/862/19

Номер провадження 22-ц/816/4344/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Собини О. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 липня 2019 року ухваленого під головуванням судді Черних О.М. в м.Суми, повний текст складений 05 липня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 і свої вимоги мотивувала тим, що з 17 грудня 2016 року по 25 березня 2019 року перебувала у шлюбі з відповідачем у справі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком якого є відповідач у справі. Відповідач ухиляється від утримування своєї дитини, участі у її належному вихованні та забезпеченні фінансування звичайних побутових потреб, не приймає. Аліменти відповідач нікому не сплачує, у шлюбі не перебуває, непрацездатних батьків на своєму утриманні не має, отримувану заробітну плату витрачає лише на свої потреби. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому не може самостійно забезпечити дитину належним та достатнім матеріальним утриманням. Тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 05 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 7 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення, на неповноту з`ясованих обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити та зменшити розмір стягуваних аліментів з 1/3 частини на 1/4 частину від його заробітку.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини суд посилався на ту обставину, що він визнав позов і звернувся із відповідною письмовою заявою. В той же час вважає, що заява про визнання ним позовних вимог була наспіх отримана від нього в коридорі суду секретарем судового засідання і він не розумів частини позовних вимог і вважав, що суд прийме законне та обґрунтоване рішення. Вважає, що той з батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, а тому стягнення з нього за судовим рішенням аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/3 частини від його заробітку є порушенням норм діючого законодавства щодо визначення розміру стягуваних аліментів на утримання дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 заперечила проти її задоволення і зазначила, що граничний розмір стягуваних аліментів на утримання дітей визначений лише ч.5 ст.183 Сімейного Кодексу України, яка передбачає стягнення аліментів у безспірному порядку на підставі заяви стягувача про видачу судового наказу, а у даній справі рішення ухвалене у позовному провадженні на підставі поданих сторонами доказів, а тому суд вірно прийшов до висновку про обґрунтованість її позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частині з усіх видів заробітку відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати свою дитину, а з врахуванням його матеріального становища, віку та повної працездатності, він має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 з 17 грудня 2016 року перебували у шлюбі, який зареєстровано Зарічним районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 698 (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.10).

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.12).

Відповідно до довідки виконкому Конотопської міської ради Сумської області позивач зареєстрована у АДРЕСА_1 разом із своєю бабусею ОСОБА_5 (а.с.13).

Відповідач зареєстрований у АДРЕСА_2 і дана обставина підтверджується відомостями зазначеними у паспорті Громадянина України (а.с.7-8).

Відомості про реєстрацію місця проживання малолітнього сина сторін у матеріалах справи відсутні, але факт його проживання разом із позивачем і знаходження у неї на утриманні сторонами не оспорюється.

Відповідач є працездатним и працює на посаді інспектора роти № 3 УПП в м.Суми Департаменту патрульної поліції (а.с.9).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Висновок суду першої інстанції про стягнення аліментів у частині від заробітку (доходу) відповідача, відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до ст. 184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі стягуються лише за заявою одержувача.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є працездатною особою, має постійне місце роботи. Доказів щодо свого майнового стану, рівня отримуваних доходів або інших обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у визначеному судом розмірі відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що він помилково визнав позов в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку на увагу не заслуговують, оскільки суд при ухваленні оскаржуваного рішення виходив не лише із факту визнання позову відповідачем у справі. Так, судом були досліджені інші матеріали справи, враховано малолітній вік дитини, яка перебуває на утриманні позивача та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача , який є працездатним, має постійне місце роботи, стабільний заробіток, доказів щодо перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб останнім надано не було.

Також суд вважає помилковим посилання апелянта на порушення місцевим судом норм передбачених ч.5 ст.183 Сімейного Кодексу України, оскільки даною нормою права передбачено обмеження розміру стягуваних аліментів в залежності від кількості дітей на утримання яких стягуються аліменти лише у випадку звернення стягувача із заявою про видачу судового наказу, в той же час у даній справі рішення ухвалене у позовному провадженні на підставі поданих сторонами доказів, а тому суд вірно прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частині з усіх видів заробітку відповідача.

Також, колегія суддів враховує і ту обставину, що малолітня дитина сторін не досягла трирічного віку, позивач перебуває у відпустці по догляду за нею, а тому позбавлена можливості самостійно в повній мірі забезпечити утримання дитини на належному рівні. Доказів на підтвердження надання відповідачем майнової допомоги відповідачу у справі, у зв`язку із перебуванням її у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, останнім суду надано не було.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 липня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

Т. А. Левченко