ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

м. Харків

Справа № 626/809/17

Провадження № 22ц/818/998/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Тичкової О.Ю., Сащенко І.С..,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

третя особа ОСОБА_4

розглянув в місті Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №626/809/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про захист права власності співвласника житлового будинку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 травня 2018 року, ухвалене суддею Константиновим Д.С., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про захист права власності співвласника житлового будинку.

В обгрунтування позову зазначає, що з 1999 року по 2013 рік вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було придбане спільне майно, а саме 3/5 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням суду від 11 лютого 2014 року майно між ними було поділено, в тому числі і вищевказана частина будинку; визнано по 3/10 частини за кожним.

Без погодження з нею ОСОБА_3 почав здійснювати в будинку діяльність у сфері реалізації намогильних пам'ятників, будинок він використовує для складування заготовок, їх кінцевої обробки та продажу. З цією метою він встановив зовнішню рекламу, яка визначає будинок як місце цілодобової торгівлі могильними пам'ятниками, його постійно відвідують потенційні покупці та партнери відповідача по бізнесу. З метою пристосування будинку для зазначеної господарської діяльності відповідач самовільно переплановує його шляхом проведення без її дозволу ремонтно-будівельних робіт. Також відповідач самовільно заселив в будинок свою співмешканку ОСОБА_5, яка почала там постійно проживати.

Просить заборонити ОСОБА_3 без її згоди використовувати спільний будинок за адресою: АДРЕСА_1 для проведення підприємницької діяльності, в тому числі з виготовлення та реалізації намогильних пам'ятників, виселити ОСОБА_5 із будинку та вселити її у цей будинок.

У судовому засіданні 08 листопада 2017 року позивачка відмовилась від позовних вимог в частині виселення ОСОБА_5 із будинку та вселення її у цей будинок.

Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у частині заборони відповідачу ОСОБА_3 без згоди позивачки використовувати спільний будинок для проведення підприємницької діяльності.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що дійсно здійснює підприємницьку діяльність із здійснення поховань та надання суміжних послуг. Свою торгівельну та виробничу діяльність він здійснює в нежитловому приміщенні - в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2. Так як площа цього приміщення є замалою для зберігання всієї виготовленої продукції, йому іноді доводиться зберігати товар на прибудинковій території, який зберігається короткий проміжок часу, в спеціально відведеному місці, та жодним чином не заважає користуватися ні будинком, ні земельною ділянкою. Позивач жодного разу не зверталась до нього з пропозицією про визначення порядку володіння та користування майном, або про виділ частки майна в натурі, або про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Водночас він не здійснює перешкод для користування нею належною їй часткою житлового будинку. Законодавством не передбачена заборона щодо зберігання майна, яке йому належить, на прибудинковій території власного житлового будинку. На паркані домоволодіння дійсно знаходиться інформаційна табличка, однак вона не є рекламою і не потребує надання згоди співвласника домоволодіння, вона містить лише його особистий номер телефону та направлена на підвищення інтересу та попиту споживачів. Перешкод у користування будинком позивачу ніхто не чинить, а тому підстави для задоволенні її вимог щодо вселення також відсутні.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, по суті позову нічого пояснити не може.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 10 травня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Заборонено ОСОБА_3 використовувати спільний будинок за адресою: АДРЕСА_1 для проведення підприємницької діяльності, у т.ч. з виготовлення та реалізації намогильних пам'ятників.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки частки майна у спільній часткові власності не виділені в натурі, за відсутності згоди позивачки на порушення приписів ч.1 ст.358 ЦК України ОСОБА_3 протиправно використовує для зберігання товару будівлю, яка є спільною власністю сторін, а також подвір'я, яке перебуває у спільному володінні сторін.

Додатковим рішенням цього ж суду від 25 вересня 2018 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог про виселення відповідача ОСОБА_5 із будинку та вселення позивачки у цей будинок і провадження у справі в частині вказаних позовних вимог закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час шлюбу з 18 травня 2007 року він почав здійснювати підприємницьку діяльністю в якості ФОП. Напрям діяльності - організування поховань і надання суміжних послуг (основний).

З метою здійснення підприємницької діяльності було придбано нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

Торгівельну та виробничу діяльність він здійснює виключно в нежитловому приміщенні - магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за цієї адресою.

Однак, оскільки площа нежитлового приміщення є замалою для зберігання всієї виготовленої продукції, іноді йому доводиться зберігати товар на прибудинковій території короткий проміжок часу, в спеціальному відведеному місці та жодним чином він не заважає користуватися ані будинком, ані земельною ділянкою. При цьому в самому житловому будинку, щодо якого виник спір, торгівельної чи іншої підприємницької діяльності він не здійснює.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що: відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння; такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки; позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 3/10 частині кожному, належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Власником іншої частини будинку в розмірі 2/5 частин є ОСОБА_4

Як на підставу позову ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_3 без її згоди використовує частину житлового будинку для здійснення підприємницької діяльності у сфері реалізації намогильних пам'ятників. Будинок використовує для складування заготовок, їх кінцевої обробки та продажу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, з цього приводу ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів.

Згідно висновків Красноградського РВ ГУМВС України в Харківській області у ОСОБА_3 є свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця. За цією адресою ОСОБА_3 торгівельної діяльності не проводить, рекламу, яка зображена на паркані, та вивіски він використовує для підвищення попиту на продукцію.

Сам відповідач зазначає, що він здійснює підприємницьку діяльність із здійснення поховань та надання суміжних послуг. Свою торгівельну та виробничу діяльність здійснює в нежитловому приміщенні - в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2. Так як площа цього приміщення є замалою для зберігання всієї виготовленої продукції йому іноді доводиться зберігати товарна прибудинковій території за спірною адресою короткий проміжок часу, в спеціальновідведеному місці. На паркані домоволодіння дійсно знаходиться інформаційна табличка, однак вона не є рекламою і не потребує надання згоди співвласника домоволодіння, вона містить лише його особистий номер телефону та направлена на підвищення інтересу та попиту споживачів.

З наданих позивачкою доказів, наявність яких відповідач не оспорює, на домоволодіння АДРЕСА_1 знаходиться рекламний щит в якому зазначено: «ІНФОРМАЦІЯ_2»; в частині домоволодіння наявна значна кількість намогильних пам'ятників, заготовки і т.і.

Частки у праві власності на житловий будинок не виділені в натурі. За відсутності згоди позивачки як співвласниці ОСОБА_3 протиправно використовує спірний житловий будинок, який є спільною частковою власністю сторін, для здійснення підприємницької діяльності.

Позивачка, як співвласник нерухомого майна, за наявності перешкод у здійсненні нею права власності має право вимагати усунення таких перешкод.

Посилання відповідача, що позивачка не проживає у спірному володінні, та з'являється дуже рідко, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як зазначає позивачка саме такі дії відповідача, тобто, використання будинку для підприємницької діяльності, позбавляють її та дитину користуватися будинком, у зв'язку з чим вони вимушені були виселитись з будинку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 11 березня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Тичкова О.Ю.

Сащенко І.С.