Справа № 466/6698/17 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/1541/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивачів ОСОБА_1 , представника відповідача Турчиняка Я ОСОБА_2 І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 01 червня 2018 рокув складі судді Донченка Ю.В. у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут», відділу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Львівській області, третьої особи головного Львівського обласного управління у справах захисту прав споживача, про зобов`язання до вчинення дій,-

встановила:

У вересні 2017 року позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулися до суду з позовною заявою до ПАТ «Львівгаз», яку в подальшому неодноразово уточнювали, просили зобов`язати ПАТ «Львівгаз» за власний рахунок здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників позивачам до 01 січня 2019 року.

Вимоги обґрунтовували тим, що 21.07.2016 року створено ОСББ «Світлиця-46» у будинку, 46 на АДРЕСА_1 . Львові. Будинок багатоквартирний з централізованим гарячим водопостачанням. Квартири обладнані одним газовим приладом газовою плитою. Газ використовується тільки для приготування їжі. Відповідно до чинного законодавства, оплата за спожитий газ в такому випадку здійснюється відповідно до норми споживання, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.16р. № 203, в розмірі 4,4 кубометрів газу на одну зареєстровану особу. Власники квартир вважають, що така норма є завищеною в порівнянні з фактичним споживанням газу, однак враховуючи задекларовану державою програму забезпечення усіх, таких як вони споживачів, квартирними лічильниками до 2018 року, здійснювали регулярну оплату за газ і очікували на обіцяне встановлення індивідуальних лічильників газу. При цьому, в структуру тарифу на послуги розподілу природного газу ПАТ «Львівгаз» уже входили витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню. Звертають увагу на те, що ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у відповідній редакції), передбачено, що суб`єкт господарювання, який здійснює розподіл газу, в даному випадку це відповідач ПАТ «Львівгаз» - до 1 січня 2018 року зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення у квартирах, в яких газ використовується виключно для приготування їжі, відтак таким законом передбачено встановлення лічильників кожному споживачеві.

Позивачі неодноразово зверталися до ПАТ «Львівгаз» щодо встановлення квартирних лічильників обліку газу, однак їхні законні вимоги не виконані. Вважають, що ПАТ «Львівгаз» необґрунтовано та незаконно збільшує для позивачів нарахування за спожитий газ за граничними нормами, ухиляється від гарантованого законом безкоштовного забезпечення побутових споживачів квартирними лічильниками обліку газу, протиправно застосовує солідарну оплату позивачів за спожитий газ при відсутності персоніфікованого обліку спожитого газу, а також можливості здійснювати контроль за його споживанням поза межами власного помешкання. Оскільки відповідач належним чином не виконує свій обов`язок, звернулися до суду та просили позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 01 червня 2018 року позов задоволено.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» за власний рахунок здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , до 01 січня 2019 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на користь держави 1762 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», з оскаржуваним рішенням не погоджується та вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Покликаючись на ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та ЗУ «Про ринок природного газу» зазначає, що такі не конкретизують, які саме потрібно встановлювати лічильники індивідуальні чи загальнобудинкові.

В свою чергу, відповідно до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі до 01.01.2021 року, відтак законодавець продовжив строк газорозподільним підприємствам встановлення індивідуальних лічильників природного газу.

При цьому, законодавець передбачив можливість побутовим споживачам природного газу, фізичним особам, самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Звертає увагу на те, що заявлені позивачами вимоги не відповідають способам захисту судом цивільних прав та інтересів, оскільки законодавцем не передбачено можливості захисту непорушеного ще права.

Товариство визнає право споживачів на встановлення індивідуальних лічильників, однак заявлені вимоги є передчасними, оскільки таке право повинне бути реалізоване до 01.01.2021 року.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин між сторонами не було встановлено обов`язку ПАТ «Львівгаз» встановлювати позивачам індивідуальних лічильників за власний кошт, а строк, до якого має бути встановлено лічильник без визначення порядку черговості безкоштовного встановлення лічильника, ще не сплив.

Просить скасувати Шевченківського районного суду міста Львова від 01 червня 2018 року. Здійснити розподіл судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Турчиняка Я.І. на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивачів ОСОБА_1 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що позовні вимоги щодо права на забезпечення безкоштовними індивідуальними газовими лічильниками є підставним, оскільки обов`язок відповідача по встановленню індивідуальних лічильників газу для кожного мешканця чітко передбачений Законом України № 3533-VI, що діяв в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім цього, позивачі висловили бажання на встановлення індивідуальних лічильників газу, а тому це їх волевиявлення не може бути порушеним, оскільки оплата кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, відповідає такому завданню цивільного законодавства як справедливість, тому відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам, яка вбачається у пропозиції відповідача встановити загально будинковий ВОГ суперечить вимогам законодавства та порушує права позивачів.

При цьому, суд прийняв до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог, а також положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», (в ред. станом на день звернення до суду), який чітко передбачав, що суб`єкт господарювання, який здійснює розподіл газу, в даному випадку це відповідач ПАТ «Львівгаз» - до 1 січня 2018 року зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення у квартирах, в яких газ використовується виключно для приготування їжі та те, що позивачі у своїх вимогах погодились на фактичне відтермінування встановлення лічильників та просять встановити їх до 1 січня 2019 року.

Зважаючи на те, що позивачі сплачують послуги з газопостачання згідно з тарифом, до якого були включені витрати на встановлення лічильників газу, а відповідач на умовах оплати такого тарифу надавав послуги з газопостачання, між позивачами та відповідачем вже укладено договір стосовно встановлення лічильників та оплати цих робіт (на основі Типового договору), і додаткового врегулювання це питання не потребує.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Звертаючись з позовними вимогами, позивачі зазначали, що використовують газ тільки для приготування їжі, квартири у будинку обладнані одним єдиним газовим приладом - газовою плитою. Норма споживання в 4,4 кубометри на одну людину, на їх думку, є завищеною в порівнянні з фактичним споживанням газу, тому враховуючи вимоги закону та здійснення регулярної оплати (в структуру тарифу входили витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню) за газ очікували встановлення квартирного лічильника газу, однак ПАТ «Львівгаз» вимоги щодо встановлення квартирних лічильників обліку газу не виконав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 під номером АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , 85, АДРЕСА_4 .

АДРЕСА_1 є багатоквартирним, з централізованим гарячим водопостачанням, квартири обладнанні єдиним газовим приладом газовою плитою, яка використовується лише для приготування їжі.

З 2016 року позивачі вносили оплату за користування природним газом, складовою частиною якої були і кошти, передбачені на встановлення індивідуальних лічильників газу (а.с. 81).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» по відношенню до побутового споживача ТОВ «Львівгаз Збут» є постачальником, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» - розподільником, оператором газорозподільної мережі.

Законом, який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку є ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яким визначений порядок встановлення лічильників газу споживачам, підписаний Президентом України 22 січня 2018 року та вступив у дію 23 січня 2018 року.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції закону від 01.10.2015, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території були зобов`язані забезпечити безоплатним приладом обліку газу до 1 січня 2018 року.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», споживачами природного газу є фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу.

Відповідач АТ «Львівгаз» відноситься до вказаних суб`єктів.

Вирішуючи правову проблему, з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, Велика Палата Верховного Суду у постанові 07 листопада 2018 року у справа № 214/2435/17 зробила такі висновки.

Зі змісту статті 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 цього Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року, оскільки з відповідною вимогою позивачі звернулися до внесення змін щодо строку встановлення лічильників таким споживачам.

В листопаді 2016 року позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зверталися із заявою про встановлення у їх квартирах індивідуальних лічильників обліку газу (т. 1 а.с. 29, 31, 33, 37, 39).

Крім цього, позивачі подавали директору ТзОВ «Львівгаз збут» заяви про перерахунок оплати за газ за жовтень 2016 року, які зводяться до незгоди з нарахуванням плати за газ з розрахунку 9,8 метра куб. на одну особу в місяць. Повідомлено, що від індивідуальних лічильників не відмовлялись та подали відповідні заяви про встановлення індивідуальних лічильників обліку газу.

Відповіді на вказані заяви в матеріалах справи відсутні, не надані і апеляційному суду.

Управління житлового господарства погодило влаштування загально будинкових вузлів обліку природного газу, згідно наданих списків НКРЕКП (т. 1 а.с. 139-143).

Згідно листа Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 09.03.2017 року № 2501-821 будинок АДРЕСА_1 не внесений у список будинків, для влаштування загально будинкових вузлів обліку газу (т. 1 а.с. 43).

В свою чергу, у відзиві на позовну заяву представник ПАТ «Львівгаз» зазначає, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 включений в перелік будинків, де заплановано встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу згідно інвестиційної програми ПАТ «Львівгаз». Відтак ПАТ «Львігаз» на законних підставах проводились роботи зі встановлення загальнобудинкового ВОГ. Додано Акт про порушення № 87, який стосується відмови у доступі до об`єкта побутового споживача (т. 1 а.с. 91-93).

Про не допуск представників ПАТ «Львівгаз» свідчить також Заява про експертну оцінку встановлення будинкового ВОГ (т. 1 а.с. 152).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що на момент пред`явлення позову законодавець зобов`язував відповідача забезпечити безоплатним приладом обліку газу до 01.01.2018 року, однак як вбачається з матеріалів справи та позиції ПАТ «Львівгаз», індивідуальних лічильників обліку газу позивачам не встановлено, повідомлено про встановлення загальнобудинкового лічильнику газу та можливість встановлення газового лічильнику за власні кошти.

При цьому, відповідно до частини першої статті 3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Оскільки саме на відповідача ПАТ «Львівгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Разом з цим, як встановлено апеляційним судом, відповідач не вживав жодних заходів для фінансування таких робіт за рахунок будь-якого бюджету.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачі у справі на даний час позбавлені можливості, як споживачі послуг, вносити кошти за реально використаний ними природний газ, відтак їх права є порушені та підлягають захисту.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria"), заява N 1365/07; пункт 170 рішення у справі "Олександр Волков проти України", заява N 21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France"), заява N 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява " N 20372/11).

Рішення суду першої інстанції відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк