Справа № 303/1527/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослой Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду, ухваленого 14 червня 2019 року головуючим суддею Довжанин В.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.09.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільні діти сторін перебувають на повному утриманні та вихованні позивача, відповідач, у свою чергу не бере участі в утриманні та вихованні дітей.

Позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, і тому відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України просить стягнути аліменти на її утримання.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/2 частини всіх видій його заробітку та на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видій його заробітку до досягнення донькою ОСОБА_4 трьохрічного віку.

Рішенням Мукачівського районного суду від 14.06.2019, з урахуванням ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 10.07.2019 про виправлення описки, даний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.03.2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07.03.2019 року до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду змінити та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видій його заробітку на утримання позивача та 1/8 частини всіх видій його заробітку на утримання кожної дитини. В обґрунтування скарги посилається на те, що його мати ОСОБА_6 свою квартиру у 2017 році подарувала позивачці, і в цій квартирі така наразі проживає. На дану квартиру, в якій проживає позивачка разом з дітьми оформлено його пільги на житлово-комунальні послуги. В свою чергу він власного житла не має та змушений орендувати квартиру за 6000 грн. Також його колишня дружина не вказала той факт, що він залишив їй автомобіль та те, що у неї наявна квартира в АР Крим. Хоча він наразі працевлаштований однак має проблеми зі здоров`ям. Також всупереч ч. 2 ст. 183 СК України суд визначив розмір частки «на кожну дитину» замість «єдиної частки від заробітку». Внаслідок цього з нього стягнуто аліменти у розмірі більшому ніж просила позивачка, та крім того це суперечить ч. 2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження». Вказує, що суд безпідставно відмовляв йому в призначенні судового засідання в режимі відео конференції. Чим позбавив його права надати особисті пояснення. Також його належним чином не повідомляли про судове засідання від 14.06.2019. В подальшому додатково повідомив, що він має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 45551,67 грн., що на його думку є істотною обставиною, яку слід враховувати при визначенні розміру аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1 стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Також, відповідно до приписів ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в повній мірі врахував вказані приписи законодавства. Виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вірно визначив розмір аліментів у розмірі 1/3 частині від усіх доходів відповідача на двох дітей та у розмірі 1/6 від всіх доходів відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Підстав для зменшення такого розміру, як просить апелянт, колегія суддів не знаходить.

Твердження апелянта щодо невідповідності рішення суду ч. 3 ст. 182 СК України та ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» апеляційний суд відхиляє, оскільки ухвалою суду від 10.07.2019 про виправлення описки виправлено вказані недоліки судового рішення.

Посилання апелянта на те, що квартиру в якій проживає позивачка з дітьми подарувала їй мати відповідача також слід відхилити, оскільки це стосується виключно правовідносин між позивачкою та матір`ю відповідача та жодним чином не може впливати на правовідносини з визначення розміру аліментів.

З приводу доводів апеляційної скарги про оформлення на вказану квартиру пільг, на які має право відповідач, а також на те, що позивачка має у власності іншу квартиру в Криму. То з цього приводу слід зазначити те, що згідно приписів ст. 182 СК України матеріальне становище особи на користь якої стягуються аліменти, не відноситься до обставин, які слід враховувати при визначенні розміру аліментів, а отже, зазнане не має самостійного правового значення.

Стосовно стану здоров`я відповідача, то долучені відповідачем результати магнітно-резонансної томографії від 11.02.2017, 29.03.2017, 29.03.2017 (а.с.72-74) не можуть братися до уваги, оскільки такі є лише результатами дослідження, а не медичними висновками лікарів. Також позивачем долучено виписний епікриз 3801/367 (а.с.67) згідно якого ОСОБА_1 встановлено діагноз: Початкові явища поширеного між хребцевого остеохондрозу. Протрузія С4-С5. Th11, Th12, L5-S1. Хронічна вентеброгенна церквікокраніалгія, тораколюмбалгія, нестійка ремісія. Застаріле пошкодження зв`язок правого акроміально-ключичного зчленування. Стан після оперативного лікування (2016р). Виразкова хвороба 12-палої кишки, стадія нестійкої ремісії. Стеатоз печінки. Викривлення носової перегородки. Водночас, на думку колегії суддів, вказаний епікриз не свідчить про наявність у платника аліментів важкої хвороби, яка потребує довготривалого та вартісного лікування. Зокрема, згідно епікризу ОСОБА_1 призначено лікування: режим, дієта, вітаміни, ФТЛ (фізіотерапія), масаж, ЛФК (лікувальна фізкультура), а також певні медикаменти. В рекомендаціях же не вказано про необхідність проходження повторного огляду чи продовження лікування, а лише рекомендовано: диспансерний нагляд у лікаря, режим праці та відпочинку, ЛФК (лікувальна фізкультура) для хребта, та прийняття медичних препаратів протягом 1 місяця. А отже, такий епікриз не можна розцінювати як доказ незадовільного стану здоров`я платника аліментів.

Стосовно наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 45 551,67 грн. (а.с.196), то апеляційний суд констатує, що укладаючи кредитний договір (шляхом отримання кредитної картки) ОСОБА_1 діяв з власної волі та на свій розсуд, а тому повинен був усвідомлювати про можливі наслідки неналежного виконання кредитного зобов`язання. Апеляційний суд вважає, що отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та подальше допущення виникнення у нього заборгованості за таким кредитом, не може розцінюватися на шкоду інтересам дитини, та відповідно не є підставою для зменшення розміру аліментів.

З приводу відсутності у відповідача власного житла, то апеляційний суд враховує те, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.147) у ОСОБА_1 відсутнє нерухома майно за місцем проходження служби, а відповідно до договору оренди від 20.11.2018 (а.с.52, 53) ОСОБА_1 орендує квартиру та сплачує орендну плату у розмірі 6000 грн., щомісячно. Водночас строк дії такого договору оренди вказаний по 20.05.2019, а отже на момент вирішення справи судом такий строк сплив, а доказів продовження договору оренди чи укладення нового матеріали справи не містять. А звідси, такий не може братися до уваги на підтвердження необхідності понесення відповідачем вказаних витрат, так-як обов`язок відповідача по утриманню своїх дітей не може ставитись у залежність від потреби винаймати житло.

Апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, що ОСОБА_1 є підполковником Краматорського прикордонного загону, тобто офіційно працевлаштований та отримує доходи у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів щодо своїх офіційних доходів, а тому суд не має можливості дати оцінку щодо їх реального розміру. Водночас апеляційний суд враховує, що згідно ст. 5 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військове звання підполковник відноситься до старшого офіцерського складу, а отже розмір грошового забезпечення відповідача не може бути незначним. А тим більше, відповідач даючи пояснення апеляційному суду, заявив, що його заробіток становить суму 15000,00 гривень. Дана сума коштів на думку колегії суддів не є незначною, а тому, відповідач спроможний сплачувати аліменти на дітей та на утримання дружини в тих частках, що визначені судом першої інстанції.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити також наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей - у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З аналізу даної норми та Розділу ІІ ЦПК України слідує, що стягнення аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку також здійснюється у безспірному порядку шляхом видачі судового наказу, який згідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України, не може бути скасований через те, що виданий відповідно до пунктів 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу. Тобто, стягнення аліментів у такому розмірі фактично державною гарантовано. Отже при пред`явленні відповідного позову, стягнення аліментів на двох дітей у розмірі меншому ніж 1/3 частини від заробітку (як про це просить апелянт) в будь-якому разі є недоречним та неприпустимим.

З огляду на викладене апеляційний суд не вважає за можливе зменшити розмір аліментів визначений судом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 червня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 вересня 2019 року.

Головуючий:

Судді: