_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД______
Єдиний унікальний номер справи 2«о»-150/09 Головуючий у І інстанції Ширінська О.Х.
Номер провадження 22-ц/819/1103/19 Доповідач Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Херсон

Справа № 2«о»-150/09

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя (суддя - доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Ігнатенко П.Я.,

секретар: Давиденко І.О.,

за участі прокурора Пуляєва І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 2«о»-150/09 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою прокурора Голопристанського району Херсонської області на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 липня 2009 року, у складі судді Ширінської О.Х.

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання її батьків на території України до 24 серпня 1991 року, посилаючись на те, що відповідно до Міжнародної угоди про направлення та прийом в`єтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР від 02.04.1981 року, її батьки: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 у період з 1989 року по 1992 рік працювали на території України. Після закінчення строку дії Міжнародної угоди та звільнення з роботи, її батьки залишилися проживати в гуртожитку у м. Херсоні до 2000 року, після чого виїхали до В`єтнаму, вона залишилася проживати на території України в м. Херсоні, оскільки мала постійну роботу та місце проживання в гуртожитку.

З 15.07.2009 року вона проживає в АДРЕСА_1 .

Встановлення факту проживання батьків на території України до 24 серпня 1991 року необхідно їй для отримання громадянства за територіальною ознакою відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 липня 2009 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до 24 серпня 1991 року на території України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор Голопристанського району Херсонської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Справа апеляційним судом розглядається повторно.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити заявниці у задоволенні її вимог.

Уповноважений представник Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Демидова А.В. підтримала доводи апеляційної скарги прокурора та просила скаргу задовольнити.

Заявниця ОСОБА_1 та її уповноважений представник ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи.

Із наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу ОСОБА_5 вбачається, що останній отримав 25.07.2019 року судову повістку про виклик до суду апеляційної інстанції 12.09.2019 року на 11 год.20 хв.

Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Враховуючи викладене та керуючись положенням ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що неявка заявника та її уповноваженого представника, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тхай Бінь Соціалістичної Республіки В`єтнам, її батьки: мати ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_2.

Відповідно до довідок ВАТ «Каховка» за № 302 від 14.03.2004 року, ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» №80 від 23.01.2008 року, батьки заявника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прибули на територію Української РСР з Республіки В`єтнам відповідно до Міжурядової угоди від 02.04.1981 року про напрямок і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання й роботу на підприємствах й в організаціях СРСР та працювали на підприємствах з 1989 року по 1992 рік (а.с.5-11).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство» проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував вищезазначених норм матеріального права та не дав належної оцінки наявним у справі доказам.

Так, судом першої інстанції не враховано, що батьки заявника знаходилися на території України відповідно до Угоди між Урядом СРСР та Урядом Соціалістичної республіки В`єтнам про направлення та приймання в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організаціях СРСР від 02.04.1981 року, а тому проживали на території України тимчасово на період роботи, а не постійно.

Доказів, які б вказували на постійність проживання батьків заявниці на території України до 24.08.1991 року матеріали справи не містять, не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Отже, оскільки заявницею не надано суду доказів того, що її батьки постійно на законних підставах проживали на території України до 24.08.1991 року, підстав для задоволення її вимог не має.

За викладених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.367,374,376 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Голопристанського району Херсонської області задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 29 липня 2009 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 року її батьків: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді В.В. Бугрик

П.Я. Ігнатенко

Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 року

Головуючий Л.В. Базіль