ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/4206/17

провадження № 22-ц/4809/360/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Кіселика С.А(доповідач).,

суддів: Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1;

відповідач: Виконавчий комітет міської ради міста Кропивницького,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 24 травня 2018 року у складі судді Іванової Л.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, в якому просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати в сумі 66 870, 00 грн. та три проценти річних в сумі 6 178, 37 грн., а всього 73 049, 37 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.06.2014 року Ленінським районним судом м.Кіровограда по справі №405/12295/13-а за його адміністративним позовом до Кіровоградської міської ради, виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною і виплату середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду, частково задоволено даний позов та стягнуто з виконавчого комітету Кіровоградської міської ради за рахунок міського бюджету міста Кіровограда середній заробіток за час затримки виконання постанови Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18.05.2011 року по справі №2а-3127/11 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2012 року по справі №2а-3127/11 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови міста Кіровограда з 20.07.2012 року по 09.04.2013 року в розмірі 67 540, 88 грн. 22.07.2014 року постанова Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17.06.2014 року у справі №4505/12295/13-а набрала законної сили.

10.02.2015 року Ленінським районним судом м.Кіровограда було видано виконавчий лист про стягнення з виконавчого комітету Кіровоградської міської ради на його користь 67 540, 88 грн., та листом за №02-08/490 від 13.02.2015 року управління Державної казначейської служби України у місті Кіровограді Кіровоградської області повідомило його (позивача) про те, що управлінням розпочато процедуру виконання постанови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17.06.2014 року, разом з тим, на час подачі позову до суду (08.08.2017 року) постанова Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17.06.2014 року не виконана, з відповідача не стягнуті на його (позивача) користь кошти в сумі 67 540, 88 грн., на підставі чого позивач вважає, що до зазначених правовідносин слід застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України та стягнути з відповідача, у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язання, індекс інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми, при цьому, інфляційні втрати із-за невиконання відповідачем зобов'язань, покладених на нього постановою суду від 17.06.2014 року в період з 22.07.2014 року по 07.08.2017 року складають 66 870, 00 грн., три проценти річних від суми заборгованості складають 6 178, 60 грн. за період з 22.07.2014 року по 07.08.2017 року.

25 квітня 2018 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог і просив суд стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в сумі 85878 грн. 68 коп. та три проценти річних в сумі 8904 грн. 29 коп., а всього 94782 грн. 97 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 24 травня 2018 року позов Перевозника Анатолія Володимировича до виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького про стягнення інфляційних витрат в сумі 85 878 грн. 68 коп. та три проценти річних в сумі 8 904 грн. 29 коп., а всього 94 782 грн. 97 коп., - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що дане рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки під час його ухвалення судом неповно було з'ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет міської ради міста Кропивницького зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 24 травня 2018 року є законним та обґрунтованим, таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу та пояснення представника відповідача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги за наступного.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17 червня 2014 року (Справа №405/12295/13-а) позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з виконавчого комітету Кіровоградської міської ради за рахунок міського бюджету м. Кіровограда середній заробіток за час затримки виконання постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2011 року по справі №2а-3127/11 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2012 року по справі №2а-3127/11 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови м.Кіровограда з 20.07.2012 року по 09.04.2013 року в розмірі 67 540, 88 грн. При цьому, питання щодо наявності підстав допустити негайне виконання постанови у відповідності до п.6 ч.1 ст.161 КАС України в редакції Кодексу, чинного на час винесення постанови, судом не вирішувалося.

Крім того, із змісту зазначеного судового рішення, судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2010 року визнано протиправним та скасовано абзац 1 пункту 1 рішення Кіровоградської міської ради від 28 березня 2008 року №494 «Про звільнення та затвердження на посадах першого заступника міського голови, директорів департаментів - заступників міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради»; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови м. Кіровограда з 28 березня 2008 року; стягнуто з виконавчого комітету Кіровоградської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету м. Кіровограда на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98 711,17 грн., різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з 23.12.2008 року по 08.02.2010 року в розмірі 61 585, 31 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 31 982, 21 грн. Також, цим же рішенням стягнуто з Кіровоградської міської ради на користь ОСОБА_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди, 5 000 грн. Постанова в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 8 548, 98 грн. підлягала негайному виконанню.

Також встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2011 року по справі №2а-3127/11 визнано бездіяльність Кіровоградської міської ради, виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, міського голови щодо невиконання постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2010 року по справі №2а-20/10 та постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 14.07.2010 року. Цим же рішенням з виконавчого комітету Кіровоградської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету - міського бюджету м. Кіровограда на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки виконання постанов суду в сумі 124110, 11 грн. Постанову в частині стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу в сумі 8 075, 66 грн. допущено до негайного виконання.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2012 року зазначене рішення суду першої інстанції (справа №2а-3127/11) змінено в частині стягнення з виконавчого комітету Кіровоградської міської ради середнього заробітку та викладено в наступній редакції: зобов'язати виконавчий комітет Кіровоградської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету - міського бюджету м. Кіровограда виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання постанов суду з врахуванням різниці в середніх заробітках за час роботи ОСОБА_1 на посаді в Кіровоградській РДА в період з 22.12.2008 року по 11.08.2010 року. В іншій частині постанову суду залишено без змін.

Крім того, 28 травня 2013 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом у справі №2-3127/11 винесено додаткове рішення, згідно з яким заяву ОСОБА_4 про винесення додаткового рішення задоволено частково, а саме: з виконавчого комітету Кіровоградської міської ради за рахунок місцевого бюджету - міського бюджету м. Кіровограда за час затримки виконання постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2010 року та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2010 року по справі №2а-20/10, про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови м.Кіровограда, за період з 09.02.2010 року по 18.05.2011 року, кошти в розмірі 102 208, 28 грн.

Судом також встановлено, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року (по справі №405/12295/13-а), апеляційну скаргу виконавчого комітету Кіровоградської міської ради залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2014 року у справі №405/12295/13-а (2-а/405/822/13), - без змін.

Таким чином, після апеляційного розгляду постанова Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17 червня 2014 року у справі №405/12295/13-а (2-а/405/822/13) набрала законної сили.

В подальшому, ухвалами судді Вищого адміністративного суду України від 13 лютого 2015 року (справа №К/800/5716/15) відкрито касаційне провадження в справі за касаційною скаргою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради на постанову Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 червня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року та до закінчення касаційного провадження в адміністративній справі зупинено виконання постанови Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17 червня 2014 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року в частині стягнення 67 540, 88 грн. середнього заробітку за час затримки виконання судових рішень з 20 липня 2012 року по 09 квітня 2013 року за виключенням заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Окрім того, встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25 березня 2015 року (справа №405/12295/13-а) за заявою ОСОБА_1 про роз'яснення порядку виконання постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2014 року, роз'яснено, що постанова Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2014 року підлягає негайному виконанню в частині виплати ОСОБА_1 заробітної плати в сумі 8 075, 66 грн., яка складала суму стягнення за один місяць.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року зазначену ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2015 року по справі №405/12295/13-а, - скасовано.

За наслідками касаційного перегляду зазначених рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Вищим адміністративним судом України 29 березня 2017 року ухвалено рішення, яким постанову Ленінського районного суду міста Кіровограда від 17 червня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року, залишено без змін.

Відповідно до листа від 29.08.2017 року №04-08/1588 управлінням Казначейства повідомлено виконавчий комітет Кіровоградської міської ради про прийняття на виконання постанови Ленінського районного суду м.Кіровограда по справі №405/12295/13-а від 17.06.2014 року, враховуючи надану стягувачем копію ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2017 року №405/12295/13-а (2-ар/405/2/17).

Листом від 29.08.2017 року №163/38 «Про безспірне списання» виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради надано згоду на безспірне списання коштів в сумі 54 370, 41 грн., а також утримання податків в сумі 13 170, 47 грн. з виконавчого комітету Кіровоградської міської ради по справі №405/12295/13-а від 17.06.2014 року.

Управлінням Державної казначейської служби України у м.Кропивницькому Кіровоградської області (лист за вих.№04-08/1605) від 31.08.2017 року) повідомлено на адресу міського голови Райковича А.П. про те, що на виконання п.34.1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, 30 серпня 2017 року з реєстраційного рахунку №0412, відкритого на ім'я виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, проведено безспірне списання на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду по КПКВКМБ 0310170, КЕКВ 2111 в сумі 54 370, 41 грн., а також проведено оплату утриманих податків на підставі наданих платіжних доручень в сумі 13 170, 47 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що правила ст.625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. При цьому суд послався на правові позиції Верховного суду України, висловлені зокрема в постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14 та від 20 січня 2016 року № 6-2759 цс-15.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції із наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується обов'язок боржника з такої сплати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15, тобто виходив з того, що вимоги статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, а правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу, що при розгляді справи №686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року відійшла від правових позицій висловлених Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15 та сформувала свою правову позицію зазначивши, що згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту невиконання судового рішення щодо стягнення середнього заробітку.

Із матеріалів справи вбачається, що постанова Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2014 року, яка набрала законної сили 22 січня 2015 року, та за якою з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час затримки виконання постанови Ленінського районного суду м.Кіровограда від 18.05.2011 року по справі №2а-3127/11 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2012 року по справі №2а-3127/11 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови м.Кіровограда з 20.07.2012 року по 09.04.2013 року, в розмірі 67 540, 88 грн., відповідачем була виконана лише 31.08.2017 року.

Колегія суддів вважає, що наслідком несвоєчасного виконання судового рішення, яке набрало законної сили, має бути стягнення з відповідача в порядку ч.2 ст.625 ЦК України встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також 3% проценти річних від простроченої суми.

Суд не приймає доводи представника відповідача стосовно того, що відповідач не мав можливості раніше виконати судове рішення у зв'язку із тим, що виконавче провадження було зупинено ухвалою суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд зважає на те, що своєчасне добровільне виконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, не відбулось у зв'язку з умисними діями відповідача, який оскарживши судове рішення, яке набрало законної сили і підлягало виконанню, до суду касаційної інстанції, заявив клопотання про зупинення його виконання.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Виконання судового рішення є заключною стадією судового процесу. Надмірне тривання судового процесу, як результат дій відповідача, призвело до порушення права позивача на мирне володіння майном, оскільки присуджена йому сума середнього заробітку знецінилась з часу набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення із відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних не суперечить Закону.

Вирішуючи питання щодо сум які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача колегія суддів звертає увагу на Аналіз практики Верховного Суду України при застосуванні положень статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві.

Аналізуючи зазначену практику Верховний Суд України зазначив, що підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Дослідивши розрахунок наданий позивачем колегія суддів дійшла висновку, що він відповідає вищезазначеному порядку нарахування інфляційних втрат від несвоєчасного виконання грошового зобов'язання.

Також, суд погоджується і із розрахунком суми 3 процентів річних, яка розрахована за формулою: ( 3% Х суму боргу Х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Відповідач будь яких розрахунків суду не надав.

Враховуючи наведене, керуючись принципом верховенства права та беручи до уваги засади змагальності сторін суд дійшов висновку щодо задоволення позову та присудження стягнення сум інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі визначеному позивачем, у його розрахунках.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 2152 грн. 26 коп. судового збору, які підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 24 травня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького задовольнити.

Стягнути з Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького (04055251) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1) інфляційні втрати від несвоєчасного виконання грошового зобов'язання в сумі 85878 грн. 68 коп. та три проценти річних в сумі 8904 грн. 29 коп., а всього 94782 грн. 97 коп.

Стягнути з Виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького (04055251) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1) сплачений судовий збір в сумі 2152 грн. 26 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Суддя доповідач: С.А.Кіселик

Судді: С.М.Єгорова

О.Л.Карпенко