Справа №: 398/2994/18
провадження №: 2/398/231/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"02" жовтня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ковальова А.І.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника - адвоката Горбунова Р.В.,

представника відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - адвоката Савченка Г.О.,

представника третьої особи Виконавчого комітету Олександрійської міської ради як органу опіки та піклування - Яковлева Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Людмила Григорівна та Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г. та Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування, про визнання договору недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2017 року він з матеріалів іншої судової справи дізнався, що його батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2008 року продано квартиру АДРЕСА_1 відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На момент продажу зазначеної квартири він був малолітнім, 30 червня 2008 року йому виповнилось лише 12 років, і на той час він проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі разом з батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Продаж квартири було здійснено з порушенням його прав та майнових інтересів, як малолітньої особи, без надання згоди на продаж органом опіки та піклування, а тому просить визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу квартири (т. 1 а. с. 4 - 7).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своєму відзиві заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що на час укладення оспорюваного договору право власності на квартиру належало ОСОБА_4 та згоду на відчуження квартири надавав чоловік останньої - ОСОБА_5 . Посилання позивача на те, що під час укладення вказаного договору було порушено його майнові права не відповідають дійсності, оскільки позивач жодних майнових прав на квартиру не мав. Батьки позивача, як власники майна, розпорядились ним на власний розсуд, тому вказаний правочин жодним чином не суперечить інтересам позивача і підстави для визнання його недійсним відсутні (т. 1 а. с. 208).

Третя особа - приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г. в своїх письмових пояснення заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири було посвідчено нею у відповідності до вимог діючого на той час законодавства України. При посвідченні договору, передбачені законодавством обмеження щодо вчинення нею цієї нотаріальної дії та підстави відмови від вчинення нотаріальної дії, були відсутні (т. 1 а. с. 56).

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник - адвокат Савченко Г.О. письмового відзиву на позов не подали.

Третя особа - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування письмових пояснення щодо позову не подала.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ковальов А.І. позов підтримав та пояснив, що наприкінці 2017 року позивачу стало відомо, що його батьками ще 04 серпня 2008 року укладено спірний правочин, який безпосередньо зачіпає його права та законні інтереси. Позивач повернувся з Польщі, де був на заробітках, і батьки повідомили йому, що є судовий процес, ініційований ОСОБА_2 , про визнання зокрема і його таким, що втратив право користування квартирою, і виселення. Справа за позовом ОСОБА_2 перебуває в апеляції, на теперішній час зупинена до розгляду даної справи. Вважає, що правочин не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки суперечить безпосередньо Цивільному кодексу України, Сімейному кодексу України, іншим нормативно-правовим актам, а також моральним засадам суспільства: ст. 6 СК України, ст. 1, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, ст. 27 Конвенції про права дитини, п. 1.7, п. 4.7 Правил опіки та піклування, п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Всі нормативні акти, зазначені в позовній заяві, приведені у редакції на час укладення оспорюваної угоди. Зазначеними нормативними актами була передбачена неможливість укладення будь-якого правочину, який спрямований на розпорядження майном дитини або майном, на яке дитина має майнові права, або в принципі укладення будь-якого правочину, який потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації, і не відноситься до майна, на яке може бути або заявлені майнові права дитини, або на які дитина має вже певні майнові права, без згоди органів опіки та піклування. В даному випадку все трапилось навпаки, не було жодного повідомлення органу опіки та піклування про те, що укладається правочин, спрямований на відчуження квартири, в якій на той час і по сьогоднішній день зареєстрована неповнолітня особа, яка тепер є повнолітньою. На той час позивачу було лише 12 років. Реєстрація позивача підтверджується довідкою КП «Житлогосп». Про наявність правочину його до відома ніхто не ставив. Яким чином нотаріусу була надана довідка, про те, що неповнолітні особи в квартирі не зареєстровані, йому не відомо. Але фактично були порушені майнові інтереси дитини, яка мала і має по сьогоднішній день право проживати в квартирі, яка мала майнові права на дану квартиру, має, наприклад, право на успадкування квартири після смерті батьків. Навіть, якщо ОСОБА_4 надала нотаріусу довідку про відсутність зареєстрованих та проживаючих неповнолітніх дітей в квартирі, все одно були порушені житлові права позивача. В матеріалах нотаріальної справи відсутня будь-яка інформація про те, що органи опіки та піклування надавали якусь згоду чи в принципі були повідомлені про правочин. Всі законні права та інтереси позивача були порушені. Такий договір має бути визнаний недійсним у порядку статті 219 ЦК України і правові наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України, мають бути застосовані у спірних правовідносинах. Просить задовольнити вимоги, викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що через знайомого довідалась про продаж квартири в мікрорайоні Перемога, оскільки її син зібрався одружуватись. Цей знайомий познайомив її з ОСОБА_4 Вона приїхала до ОСОБА_4 , подивилась її квартиру, дітей в квартирі не було. ОСОБА_4 приїхала до неї додому за завдатком і показала довідку про те, що неповнолітні діти в її квартирі не зареєстровані і не проживають, яку необхідно було дати нотаріусу. Потім приїхав її чоловік з відрядження, вони розрахувались за квартиру, отримали документи. В нотаріуса була ОСОБА_4 разом з чоловіком. ОСОБА_4 попросила один місяць не переїжджати з проданої квартири, поки не доробить ремонт в трикімнатній квартирі. Пройшов місяць, але ОСОБА_1 з проданої квартири не виселились. Через рік чи два вона довідалась, що в квартирі зареєстрована дитина. Вона їздила до ОСОБА_6 , але на контакт з нею вони не йшли. Вона з чоловіком розрахувались за квартиру, але вселитись до неї до теперішнього часу не можуть. Питання про повернення коштів вона не ставила, оскільки ОСОБА_1 не йшли з нею на контакт. Позивач, коли бачив її, то тікав. З позовом про виселення ОСОБА_1 звернулись в 2016 році, відповідачі жодного разу в суд не з`явились. Квартиру придбали за 7 000 доларів США.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 теж заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Горбунов Р.В. заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що відповідачі є добросовісними набувачами цієї квартири. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підшуковували квартиру, щоб купити її своєму сину. Знайшли квартиру, неодноразово приїздили до ОСОБА_1 дивитись на квартиру. Питанням купівлі займалась ОСОБА_3 , її чоловік був присутній лише у нотаріуса при укладенні договору купівлі-продажу. Будь-які права позивача сторонами правочину порушені не були. В позовній заяві йдеться про майнові права позивача, але, з огляду на діюче законодавство, майнових прав на зазначену квартиру у позивача не було. Майнові права у позивача не виникли тому, що він був неповнолітнім на момент укладення договору і не міг особисто набувати таких прав, у нього не було належного обсягу правоздатності набувати такі права. Квартира належала виключно його батькам і вони, як власники свого майна, мали право відчужувати свою власність. Угода укладена нотаріально. Нотаріусу було надано всі документи з приводу укладення даного правочину, з яких вбачається відсутність будь-якого порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусом Куліш Л.Г. при укладенні спірного правочину. В матеріалах нотаріальної справи є відомості про те, що в квартирі на момент укладення угоди не були зареєстровані та не проживали неповнолітні діти. Наскільки йому відомо, такі відомості надали продавці квартири, які бажали її продати. Відповідачі підшукали квартиру, віддали за неї гроші, в договорі був передбачений обов`язок ОСОБА_1 знятися з реєстрації і виселитись з проданої квартири. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добросовісно чекали, телефонували, їздили. Потім, втомившись чекати, звернулись до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 з квартири. З наданих нотаріусом документів не вбачається порушення нею норм законодавства, оскільки було дотримано вимоги щодо посвідчення договору.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат Савченко Г.О. зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Нотаріусом не було витребувано довідку про зареєстрованих у квартирі осіб, чим порушено вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири позивач був в ній зареєстрований. Нотаріус ОСОБА_1 не роз`яснив необхідність отримання дозволу в органу опіки та піклування на продаж квартири. Було порушено ст. 7 Закону України «Про охорону дитинства».

В судовому засіданні представник Виконавчого комітету Олександрійської міської ради як органу опіки та піклування - Яковлев Ю.О. підтримав позов та пояснив, що постановою КМУ передбачено, що будь-які дії з майном, що належить дитині, або з майном, на яке дитина має право може бути проведено тільки з дозволу органу опіки та піклування. В матеріалах нотаріальної справи є довідка, надана нотаріусу, про те, що в квартирі неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають. З моменту народження діти мають право користуватися житлом батьків. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки були порушені права позивача на житло. Зі слів представника ОСОБА_1 у них та позивача немає іншого житла, ніж спірна квартира. ОСОБА_1 були порушені права їх сина на житло.

Третя особа - приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини.

04 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 13).

В зазначеному договорі міститься твердження продавця ( ОСОБА_4 ), що треті особи прав на квартиру не мають (п. 5 договору). Крім того, в п. 20 договору зазначено, що сторонам роз`яснено вимоги ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» щодо обов`язкової згоди органів опіки та піклування при здійсненні правочинів, де мають право власності або користування майном діти.

Також, при посвідченні договору, ОСОБА_4 надала нотаріусу заяву, в якій засвідчила, що членів сімей - малолітніх та неповнолітніх дітей, які б мали право проживання (особистий сервітут), встановлений ст. 405 ЦК України, в належній їй квартирі немає. Зміст законодавства України щодо прав дітей (осіб до 18 років), членів сім`ї на проживання (особистий сервітут) та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування нотаріусом їй роз`яснено (т. 1 а. с. 133).

В матеріалах справи нотаріуса з оформлення зазначеного договору, копії якої надано нотаріусом до суду, міститься довідка ПП «Приват-Житло» від 04 серпня 2008 року, та яка була надана нотаріусу під час укладення оспорюваного договору, з якої вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , неповнолітні діти не зареєстровані. Зареєстрованим значиться лише чоловік продавця - ОСОБА_5 (т. а. с. 132). Зазначена довідка видана на ім`я ОСОБА_4 та надана особисто нею нотаріусу під час укладення договору.

В той же час, згідно з довідками КП «Житлогосп» №542 від 04 березня 2019 року, №4609 від 12 вересня 2019 року, виписки з домової книги за адресою: АДРЕСА_2 , з 30 жовтня 2003 року по теперішній час зареєстровані: ОСОБА_4 (власник), ОСОБА_5 - чоловік власника та ОСОБА_1 - син власника (т. 1 а. с.168, 169, т. 2 а. с. 49).

Тобто, на момент вчинення спірного правочину позивач був неповнолітнім та значився зареєстрованим у квартирі, проданій його батьками.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору іпотеки) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору іпотеки) батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права позивача, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 10 липня 2017 року в справі №6-1002цс17 та Верховний Суд у постановах від 24 січня 2019 року у справі №439/496/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі №295/16874/15-ц, від 27 червня 2019 року у справі №381/1737/17, від 11 вересня 2019 року у справі №667/9875/15-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №727/738/17.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач не мав та не має права власності на зазначену квартиру, а лише набув право користування нею як член сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства».

При цьому, як до, так і після укладення оспорюваного договору, позивач значиться зареєстрованим у квартирі, фактично проживав (користувався) та продовжує проживати (користуватися) зазначеною квартирою, в тому числі і після досягнення повноліття та на момент пред`явлення позову.

Зазначене свідчить, що укладення оспорюваного договору фактично не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження прав позивача на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, а тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб.

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що оспорюваним правочином було порушено його право на проживання та користування квартирою, а сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення договору купівлі-продажу не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, якщо укладенням оспорюваного договору не були порушені житлові права на той час неповнолітнього позивача.

Суд зауважує, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під час укладення оспорюваного договору ОСОБА_4 (мати позивача), яка була одночасно і законним представником малолітнього на той час позивача, зобов`язана була діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона, в свою чергу, мала права очікувати від неї таких дій.

Проте, всупереч зазначеному ОСОБА_4 , якій нотаріусом було роз`яснено зміст законодавства України щодо прав дітей (осіб до 18 років), членів сім`ї на проживання (особистий сервітут) та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та її письмовою заявою, подала нотаріусу під час укладення договору довідку, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , неповнолітні діти не зареєстровані, та підписала договір.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 83, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Людмила Григорівна (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) та Виконавчий комітет Олександрійської міської ради як орган опіки та піклування (адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, пр. Соборний, буд. 59), про визнання договору недійсним.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11 жовтня 2019 року.

Суддя О.В. Авраменко