ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 758/9969/17

провадження № 61-47649св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - АТ «СК «АХА Страхування»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначила, що 30 березня 2016 року між нею і АТ «СК «АХА Страхування» укладено договір № тп88199абк добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси позивача, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки Toyota RAV4 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 .

Оскільки вказаний автомобіль частково придбаний за кредитні кошти, вигодонабувачем за вказаним договором є ПАТ «Креді Агріколь Банк».

15 вересня 2016 року стався страховий випадок, передбачений договором, а саме викрадення застрахованого транспортного засобу, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004709 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України.

15 вересня 2016 року вона телефоном повідомила АТ «СК «АХА Страхування» про настання страхового випадку, а 19 вересня 2016 року передала страховику два комплекти ключів від замка запалення автомобіля. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу одночасно не передано, оскільки викрадене разом з автомобілем.

Листом № 11190/12цв від 15 листопада 2016 року АТ «СК «АХА Страхування» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення пунктів 22.2, 23.1.11 договору страхування та у зв`язку з ненаданням свідоцтва про реєстрацію застрахованого транспортного засобу.

Позивач вважає таку відмову необґрунтованою, тому просить стягнути з АТ «СК «АХА Страхування» страхове відшкодування у розмірі 904 185,21 гривень, пеню у розмірі 363 482,45 гривень, три проценти річних у розмірі 14 566,05 гривень, інфляційні втрати у розмірі 61 235,59 гривень, а також 80 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями страховика.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року, ухваленим у складі судді Васильченка О. В., позов задоволено частково.

Стягнено з АТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 904 185,21 гривень, пеню у розмірі 363 482,45 гривень, три проценти річних у розмірі 14 566,05 гривень і інфляційні втрати у розмірі 61 235,59 гривень. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнено з АТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору 8 000 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування виключно з підстав ненадання свідоцтва про реєстрацію застрахованого транспортного засобу, викраденого одночасно із автомобілем, є неправомірною та суперечить умовам договору страхування. Оскільки АТ «СК «АХА Страхування» прострочило виплату страхового відшкодування, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних і інфляційних втрат. У задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди суд відмовив, та як позивач не довела її завдання, а договором страхування не передбачено такого правового наслідку порушення його умов як відшкодування моральної шкоди.

Постановою Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у позові. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «АХА Страхування» у відшкодування судового збору 12 000 гривень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач зобов`язалася не зберігати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у громадських та службових приміщеннях, у тому числі у застрахованому автомобілі, що свідчить про порушення нею своїх обов`язків за договором страхування; ненадання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу страховику є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім того, апеляційний суд вважав передчасним висновок суду першої інстанції про доведеність порушення прав позивача, так як письмової згоди вигодонабувача на отримання страхового відшкодування саме позивачем не надходило.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить постанову Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року скасувати і залишити в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням процесуального права.

Заявник зазначає, що належно виконувала обов`язки, визначені пунктом 22.2.4 договору страхування, оскільки не зберігала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у громадських та службових приміщеннях; це свідоцтво знаходилося у викраденому автомобілі, який є її приватною власністю.

Суд апеляційної інстанції, на думку заявника, неправильно виклав у постанові зміст пункту 22.2.4 договору страхування, так як вказав, що цим пунктом її зобов`язано не зберігати свідоцтво про реєстрацію транспортного у застрахованому автомобілі, проте відповідна умова у цьому пункті відсутня.

Вважає, що вчинила необхідні дії для запобігання настанню страхового випадку, зокрема, встановила на автомобіль охоронну сигналізацію і залишила його на автомобільній стоянці.

Послалася на те, що правовою підставою для виплати страхового відшкодування є настання страхового випадку, що належним чином підтверджено доказами і страховиком не оспорюється, тому одне лише неподання нею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не може бути безумовною підставою для відмови у страховій виплаті.

Апеляційний суд, як вказує заявник, помилково послався на відсутність у неї права вимагати стягнення на свою користь страхового відшкодування, оскільки банк до страхової компанії із вимогою про виплату страхового відшкодування не звертався і заперечень проти позову не подав.

Позиція інших учасників справи

У січні 2019 року АТ «СК «АХА Страхування» подало відзив на касаційну скаргу, у якому послалося на безпідставність її доводів. Зазначило, що позивач не виконала передбаченого договором обов`язку одночасно із повідомленням про настання страхового випадку передати страховику свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, тому відмова у виплаті страхового відшкодування правомірна.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 7 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 8 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 березня 2016 року між ОСОБА_1 і АТ «СК «АХА Страхування» укладено договір № тп88199абк добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки Toyota RAV4 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 .

Вигодонабувачем на вказаним договором є ПАТ «Креді Агріколь Банк», власником транспортного засобу - ОСОБА_1 , страхова сума встановлена в межах 958 129 гривень, а страховий платіж складає 52 888,72 гривень (пункти 5.1, 8 і 9 договору).

Договір укладений на строк з 30 березня 2016 року по 29 березня 2017 року.

Пунктом 20.1 договору встановлено, що страховик зобов`язується компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, наведеними у пункті 20.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати згідно з пунктами 29.9 та п. 29.10 договору в результаті настання страхового випадку.

До страхових ризиків договір відносить викрадення автомобіля (крадіжка, грабіж, розбій), завдання збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і завдання збитків внаслідок інших подій.

Відповідно до пункту 22.2.4 договору страхувальник зобов`язаний не зберігати у громадському та службовому місцях (приміщеннях) додаткові комплекти ключів до замка запалювання транспортного засобу, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, пристрої дистанційного управління системою для запобігання викраденню, документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом (у тому числі, але не виключного: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність (у випадку наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля).

Пунктом 22.2.9 договору визначено, що страхувальник зобов`язаний здійснювати всі необхідні, можливі та доречні дії щодо запобігання виникненню страхових випадків та зменшення їх наслідків.

15 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області із повідомленням про те, що у період часу з 14 години 40 хвилин по 14 годину 53 хвилини по бульвару Олександрійському, 12 у м. Білій Церкві Київської області невстановлена особа незаконно заволоділа належним їй автомобілем марки Toyota RAV4 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Дане повідомлення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004709 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом з будь-якою метою, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинені організованою групою, або щодо транспортного засобу, вартість якого у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян).

Про викрадення автомобіля позивач телефоном, а у подальшому - письмово, повідомила страховика, що ним не заперечується.

19 вересня 2016 року ОСОБА_1 передала АТ «СК «АХА Страхування» два комплекти ключів від замка запалювання транспортного засобу, а також повідомила, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу перебувало в автомобілі у момент його викрадення, тому не може бути надане страховику.

Листом від 15 листопада 2016 року АТ «СК «АХА Страхування» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що згідно з пунктом 26.5 цього договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник не виконав обов`язків, передбачених пунктом 23.1.11 договору, зокрема, у разі викрадення транспортного засобу, не надав документи, які надають право на управління застрахованим транспортним засобом, у тому числі, але не виключно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність (у випадку наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля (за виключенням викрадення транспортним засобом шляхом грабежу та/або розбою).

Відповідно до пункту 23.1.11 договору у разі викрадення транспортного засобу страхувальник зобов`язаний в день подання страховику письмового повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, передати представнику страховика, зокрема, документи, які надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числі, але не виключно, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу).

Згідно з пунктами 26.5.6, 26.5.16 договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо, зокрема, страхувальник (його представник) не виконав обов`язків, передбачених умовами договору, а також не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або пристрою для дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом, в тому числі, але не виключно, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність (у випадку її наявності, тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля (за виключенням викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою).

У пункті 24.1.2 договору страхування визначено, що при зверненні із заявою про виплату страхового відшкодування страхувальник одночасно подає страховику лист вигодонабувача із зазначенням уповноваженої на отримання виплати особи: страхувальника, вигодонабувача чи станції технічного обслуговування.

Оцінивши зазначені положення договору добровільного страхування наземного транспорту, апеляційний суд дійшов висновку, що, залишивши свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в автомобілі, страхувальник ОСОБА_1 допустила безвідповідальне ставлення до застрахованого майна, не надала страховику одночасно з повідомленням про настання страхового випадку свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та відповідний лист вигодонабувача про виплату страхового відшкодування, що є підставою для відмови у його виплаті.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Стаття 980 ЦК України визначає, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Стаття 16 Закону України «Про страхування» встановила, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Обов`язки страхувальника визначається статтею 989 ЦК України, статтею 21 Закону України «Про страхування» і умовами договору страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені у статті 991 ЦК України і статті 26 Закону України «Про страхування». Цими статтями також встановлено, що договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Оцінивши зміст договору добровільного страхування наземного транспорту, апеляційний суд встановив, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або пристрою для дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом, в тому числі, але не виключно, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність (у випадку її наявності, тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля (за виключенням викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою).

Встановивши, що ОСОБА_1 одночасно із заявою про настання події, яка має ознаки страхового випадку, не надала АТ «СК «АХА Страхування» свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин статтю 991 ЦК України і статтю 26 Закону України «Про страхування» та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Крім того, у пункті 4 договору страхування визначено, що вигодонабувачем за договором є ПАТ «Креді Агріколь Банк». Згідно з пунктом 25.14 договору страхування при визнанні страховиком події страховим випадком страхове відшкодування виплачується протягом семи робочих днів з дня складання страхового акта; виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком особі, вказаній у листі вигодонабувача.

Статтею 985 ЦК України передбачено, що страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Аналогічне положення містить стаття 3 Закону України «Про страхування».

Стаття 636 ЦК України встановлює, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що страхувальник має право на отримання страхового відшкодування за договором, у якому визначено вигодонабувача, за погодженням з останнім або у разі його відмови від права на отримання страхового відшкодування.

Оскільки у даній справі вигодонабувач ПАТ «Креді Агріколь Банк» не погоджував отримання ОСОБА_1 страхового відшкодування, як і не відмовився від свого права на його отримання, висновок апеляційного суду про недоведеність права позивача вимагати стягнення страхової виплати на свою користь є обґрунтованим.

Доводи заявника про наявність у неї права вимагати стягнення страхового відшкодування на свою користь з тих підстав, що банк до страхової компанії із вимогою про виплату страхового відшкодування не звертався і заперечень проти позову не подав, касаційний суд відхиляє.

Невчинення таких дій не може розцінюватися як відмова від права на отримання страхового відшкодування, оскільки така відмова повинна бути оформлена листом із зазначенням особи, якій належить виплатити страхове відшкодування (пункт 25.14 договору страхування). Крім того, відповідно до пункту 24.1.2 договору страхування страхувальник подає страховику заяву про виплату страхового відшкодування, до якої додає лист вигодонабувача із зазначенням уповноваженої на отримання виплати особи: страхувальника, вигодонабувача чи станції технічного обслуговування. Вказане свідчить про те, що незвернення ПАТ «Креді Агріколь Банк» до АТ «СК «АХА Страхування» із вимогою про виплату страхового відшкодування не може розцінюватися як його відмова від отримання страхового відшкодування.

Посилання заявника на те, що правовою підставою для виплати страхового відшкодування є настання страхового випадку, що належним чином підтверджено доказами і страховиком не оспорюється, тому одне лише неподання нею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не може бути безумовною підставою для відмови у страховій виплаті, є помилковими.

Згідно зі статтею 627 ЦПК України, яка закріплює принцип свободи договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

ОСОБА_1 , діючи на власний розсуд, підписала договір № тп88199абк добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» без жодних зауважень та застережень, тобто погодилася з його умовами, зокрема, з пунктом 26.5.16, яким встановлено, що неподання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Доводи заявника про те, що немає необхідності подавати страховику оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у зв`язку з викраденням автомобіля шляхом грабежу/розбою, касаційний суд вважає помилковим, оскільки як грабіж, так і розбій характеризуються відкритим посяганням на чуже майно, чого у цій справі не встановлено, так як ОСОБА_1 вказала на таємне викрадення транспортного засобу у її відсутність.

Посилання заявника на те, що апеляційний суд неправильно виклав у постанові зміст пункту 22.2.4 договору страхування, оскільки у цьому пункті відсутня зазначена судом умова щодо обов`язку страхувальника не зберігати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у застрахованому автомобілі, є обґрунтованими.

Так, згідно з пунктом 22.2.4 договору страхування страхувальник зобов`язаний не зберігати у громадському та службовому місцях (приміщеннях) додаткові комплекти ключів до замка запалювання транспортного засобу, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, пристрої дистанційного управління системою для запобігання викраденню, документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числі, але не виключного: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність (у випадку наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля). Обов`язок для страхувальника не зберігати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у застрахованому транспортному засобі даний пункт не встановлює.

Тобто укладений сторонами договір дійсно не забороняє страхувальнику зберігати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у застрахованому транспортному засобі, проте, враховуючи, що цей документ підтверджує право на управління автомобілем і його надання є обов`язковою передумовою для виплати страхового відшкодування, у тому числі у разі викрадення транспортного засобу, ОСОБА_1 , знаючи про такі умови договору, повинна проявляти особливу обачність при зберіганні цього документа.

Таким чином, неправильне викладення апеляційним судом у оскаржуваній постанові пункту 22.2.4 договору страхування не спростовує правильності висновку цього суду про відмову у позові, який обґрунтований відсутністю у ОСОБА_1 права вимагати стягнення на свою користь страхового відшкодування без згоди вигодонабувача і існуванням визначених договором правових підстав для відмови у його виплаті.

З викладених підстав не мають правового значення і посилання заявника на помилковість висновків апеляційного суду щодо невчинення нею всіх необхідних, можливих та доречних дій для запобігання виникнення страхових випадків та зменшення їх наслідків (пункт 22.2.9 договору страхування).

Так, у цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що викрадення автомобіля марки Toyota RAV4 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , відбулося у зв`язку з будь-якими необачними чи безвідповідальними діями власника. За таких обставин касаційний суд погоджується із твердженням заявника про помилковість висновку апеляційного суду щодо невжиття ОСОБА_1 всіх необхідних, можливих та доречних дій для запобігання виникненню страхових випадків і допущення нею безвідповідального ставлення до застрахованого майна. Проте вказані висновки не впливають на правильність вирішення справи по суті, оскільки апеляційним судом встановлено, що АТ «СК «АХА Страхування» правомірно відмовило страхувальнику у виплаті страхового відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов