ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Чернівці

Справа № 716/234/18

провадження № 22-ц/822/97/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника заявника ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

встановив :

В лютому 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 03 травня 1998 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин сторонами було побудовано житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1.

24 березня 2010 року, на підставі рішення виконкому Заставнівської міської ради від 24 лютого 2010 року видано свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок на ім'я її чоловіка - ОСОБА_5

Просила суд: визнати будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1, що складається із житлового будинку літ. «А», загальною площею 186,7 м2 та житловою площею 108,8 м2, сараю літ «Б», літньої кухні літ «В», підвалу літ. «Б-пд», гаража літ. «Г», вбиральні літ. «Д» та огорожі №1-2 спільною сумісною власністю ОСОБА_6, та ОСОБА_5; визнати за нею право особистої приватної власності на Ѕ ідеальну частку будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1, що складається із житлового будинку літ. «А», загальною площею 186,7 м2 та житловою площею 108,8 м2, сараю літ «Б», літньої кухні літ «В», підвалу літ. «Б-пд», гаража літ. «Г», вбиральні літ. «Д» та огорожі №1-2.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1, що складається із житлового будинку літ. «А», загальною площею 186,7 м2 та житловою площею 108,8 м2, сараю літ «Б», літньої кухні літ «В», підвалу літ. «Б-пд», гаража літ. «Г», вбиральні літ. «Д» та огорожі №1-2 спільною сумісною власністю ОСОБА_6, 1979 року народження та ОСОБА_5, 1978 року народження.

Визнано за ОСОБА_6, 1979 року народження, право особистої приватної власності на Ѕ ідеальну частку будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1, що складається із житлового будинку літ. «А», загальною площею 186,7 м2 та житловою площею 108,8 м2, сараю літ «Б», літньої кухні літ «В», підвалу літ. «Б-пд», гаража літ. «Г», вбиральні літ. «Д» та огорожі №1-2.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що спірний житловий будинок, який є об'єктом поділу, побудований батьками відповідача до реєстрації шлюбу сторін. Також не надано доказів того, що відповідачем побудовано вказаний будинок виключно за власні кошти.

На вказане рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу подала ОСОБА_4

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, посилається на те, що вказаним рішенням порушуються її права та обов'язки, суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що будівництво спірного житлового будинку розпочато нею та її чоловіком- Левицьким В.В. у 1991 році і завершено в 1996 році.

На вказане рішення суду першої інстанції також подав апеляційну скаргу ОСОБА_5

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Вважає, що судом ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, визнавши вказане будинковолодіння спільною сумісною власністю, оскільки житловий будинок побудовано ще до укладення шлюбу з ОСОБА_6

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3, та апеляційна скарга ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки збудований за спільні кошти сторін під час їх перебування у шлюбі.

Проте, з таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права, що згідно з пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У своєму позові ОСОБА_6 просила визнати за нею права особистої приватної власності на 1/2 ідеальної частки будинковолодіння, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і розташоване по АДРЕСА_1.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, рішенням 9 сесії Заставнівської міської Ради народних депутатів від 05 листопада 1991 року ОСОБА_5- чоловіку апелянта, виділено під будівництво земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9та ОСОБА_10 підтвердили, що будівництво спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами здійснювалося ОСОБА_4 та її чоловіком - ОСОБА_5 Вказане будівництво було розпочато в 1991 році, а завершено в 1996 році.

Тому, саме із зазначених підстав апелянт, вважаючи, що отримання свідоцтва про право власності від 24 жовтня 2010 року на спірне нерухоме майно її сином ОСОБА_5 порушує її права та інтереси, звернулася до Заставнівського районного суду Чернівецької області із позовом до ОСОБА_5, Заставнівської міської ради про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_4, яку не було залучено до участі у даній справі.

Згідно з статтею 49 ЦПК сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і відповідачів допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Позивачка, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Проте, ОСОБА_6 з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 не зверталася.

Суд першої інстанції позбавлений права самостійно замінити неналежного відповідача на належного або залучити його в якості співвідповідача.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункти 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»).

Тому, визнання житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без залучення до участі у справі ОСОБА_4, є порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_6 з тих підстав, що не може бути вирішено спір по суті вищезазначених позовних вимог, оскільки позов пред'явлено не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом.

При цьому, суд першої інстанції враховує те, що заміна неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача, передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, виходячи з того, що на стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача не можуть бути застосовані.

Разом з тим, слід зазначити, що позивачка не позбавлена права на звернення до суду за захистом свого порушеного права до належних у справі відповідачів.

У зв'язку з порушенням судом норм процесуального права колегія суддів не дає правової оцінки обґрунтованості заявлених позовних вимог.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3, та апеляційна скарга ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позову судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються на позивача.

За подання апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сплачено по 1 769 гривень кожним судового збору.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, є підстави для стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1 769 гривень на кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 4 частиною 1 статті 376, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1 769 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1 769 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови - 13 березня 2019 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: А.І. Владичан

О.О.Одинак