Справа № 182/3906/19
Провадження № 2/0182/2289/2019
13.09.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Багрової А.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Заяви по суті справи:
Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги мотивує тим, що йому та ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає з часу реєстрації, а саме з 26.10.2001 року, його племінник ОСОБА_2
Відповідач не приймає участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг. У той же час реєстрація постійного місця проживання ОСОБА_2 у житловому приміщенні позивача позбавляє його права вільно користуватися та розпоряджатися своєю нерухомістю. Крім того, на адресу ОСОБА_3 постійно надходять листи з банків з вимогами до ОСОБА_2 про погашення заборгованості.
Враховуючи, що відповідач не користується житловим будинком з надвірними будівлями за вказаною адресою, не несе витрат по його утриманню, жодних його речей у приміщенні не має, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач відзиву на позов не подавав.
Третя особа пояснень по справі не надавала.
Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 10.06.2019 року позовну заяву залишено без руху (а.с.24).
Ухвалою суду від 12.08.2019 року відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов (а.с.40).
Того ж дня судом було постановлено ухвалу про витребування в Адміністрації державної прикордонної служби України відомостей про те, чи перетинав кордон України ОСОБА_2 , починаючи з 2015 року (а.с.41), та ухвалу про витребування відомостей про доходи відповідача (а.с.42).
Також, запитано у Нікопольському МБТІ інформаційну довідку про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43), запитано у Нікопольському ВП ГУНП у Дніпропетровській області інформацію щодо притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_2 (а.с.45) та запитано в Департаменті інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України відомості про перебування в місцях позбавлення волі ОСОБА_2 (а.с.44).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.09.2019 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних та доказів (постановити заочне рішення) (а.с.58).
Судом встановлено.
Згідно положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 26.01.1972 року, реєстровий № 125, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, Свідоцтва про право на спадщину від 08.10.1991 року, реєстровий № 1-1479, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, належить 7/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Інша 1/8 частина цього будинку належить ОСОБА_3 на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду від 09.02.2005 року (а.с.5,6,11,54).
За вказаною адресою, крім ОСОБА_1 , його дружини ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 , зареєстрований, але фактично не проживає відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою квартального комітету № 3 від 21.05.2019 року (а.с.12).
Згідно Акту про не проживання, складеного та затвердженого головою квартального комітету № 3, ОСОБА_2 з дати реєстрації, а саме з 26.10.2001 року і по теперішній час, не мешкає у будинку АДРЕСА_1 та його речей і документів там немає (а.с.13).
Обставин, які б свідчили про поважність причин не проживання ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації, судом не встановлені.
У той же час, реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому нерухомістю, змушує нести додаткові витрати на утримання житла, і, як наслідок, переживати матеріальні труднощі.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 у добровільному порядку з 26.10.2001 року не проживає у будинку АДРЕСА_1 , не несе жодних витрат по його утриманню, особистих речей відповідача там немає.
Зважаючи на те, що відповідач протиправно створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, суд вважає, що право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за зазначеною адресою.
На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,141,263-265,280 ЦПК, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16,386,391,405 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його повного складення.
Повний текст рішення складено 13.09.2019 року.
Дані про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нікополь Дніпропетровської області, ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя: А. Г. Багрова