Номер провадження: 22-ц/813/710/19
Номер справи місцевого суду: 521/8746/18
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_4 - Фірсова С.Г.,

адвоката відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про повернення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

24 травня 2018 року ОСОБА_4 надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт АДРЕСА_1; садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Мотивуючи вимоги своєї заяви тим, що 17 грудня 2014 року ОСОБА_6 взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 5 600 000 гривень, які зобов'язувався повернути до 17 травня 2018 року, про що було складено письмову розписку.

На даний час відповідач свого боргового зобов'язання не виконав, борг не повернув, а оскільки предметом спору являється велика сума грошових коштів, та оскільки за відповідачем зареєстроване вищезазначене нерухоме майно, наявний ризик відчуження об'єктів нерухомості іншим особам, що може призвести до значного ускладнення виконання рішення та вимушеної необхідності додатково оспорювати інші акти та правочини.

Заява розглянута за відсутності сторін.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

В силу вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_6 (ОСОБА_6) про повернення боргу за договором позики (т. 1, а. с. 2-4).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року відкрито провадження у справі (т. 1, а. с. 25-26).

Одночасно позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту квартиру АДРЕСА_1; садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, мотивуючи тим, що 17.12.2014р. ОСОБА_6 позичив у нього 5 600 000 грн., які зобов'язувався повернути до 17.05.2018р., про що було складено розписку. Однак відповідач борг не повернув, а оскільки предметом спору являється велика сума грошових коштів та наявний ризик відчуження об'єктів нерухомості іншим особам, що може призвести до ускладнення виконання рішення та вимушеної необхідності додатково оспорювати інші акти та правочини, просив заяву про забезпечення позову задовольнити (т. 1, а. с. 14-15).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 19.01.2018 р. відповідачу на праві власності належать: квартира АДРЕСА_1; садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2; земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 17-18).

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем можуть бути вжиті заходи щодо відчуження свого майна, що може призвести до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду та, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд прийшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню в межах визначеної ціни позову, а саме, шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_1.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, викладених у п. 4 постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року №5).

З відзиву на позов ОСОБА_4 та апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову, вбачається, що представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7, заперечуючи проти позову, стверджував, що судом першої інстанції не було враховано, що громадянин Туреччини ОСОБА_6 (ОСОБА_6) не був спроможний написати боргову розписку, копія якої знаходиться в матеріалах справи (т. 1, а. с. 21), та підписатися під цією розпискою українською або російською мовою (т. 1, а. с. 39-41, 130-133).

Аналізуючи зазначені норми права та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ), з'ясовуючи обставини, викладені в позовні заяві, документи, додані до позовної заяви, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, та документи, додані до відзиву на позов, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

У матеріалах справи відсутні докази у підтвердженні того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Застосовуючи заходи забезпечення позову суд першої інстанції не визначив їх співмірність із заявленими позовними вимогами, зокрема не визначив ринкову вартість арештованого майна, яка з найбільшою вірогідністю може бути значно більшою ціни позову.

Крім того, частинами 1 - 3 статті 154 ЦПК України, передбачено, що, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для застосування зустрічного забезпечення немає.

Однак, в матеріалах відсутні данні про зареєстроване в установленому законом порядку місця проживання (перебування) позивача ОСОБА_4 чи місцезнаходження його на території України, а також при зверненні до суду з позовом позивач ОСОБА_4 просив суд відстрочити сплату судового збору, посилаючись на тяжке матеріальне положення, що згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України є правовою підставою для зустрічного забезпечення. Так само, розглядаючи заяву про забезпечення позову слід надати оцінку запереченням представника відповідача щодо факту неодноразового звернення до суду позивача зі штучними позовами саме з метою накладення арешту на майно відповідача.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про забезпечення позову, наклавши арешт на майно відповідача, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду заяви про забезпечення позову до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367 ч. 1, 2, 374 ч. 1 п.6, 379 ч. 1, 3, 4, 381 - 384 ЦПК України,Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 07 березня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко