МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________
Справа №521/1932/19
Пр. №2/521/3963/19
РІШЕННЯ
09 вересня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Колесник Т.В., за участю:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», Регіональної філії «Одеська залізниця», Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим та доповненим позовом до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), Регіональної філії «Одеська залізниця», Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , посилаючись на те, що наказом начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» за №30/ОС від 22 лютого 2018 року за погодженням сторін вона була прийнята на роботу для заміщення тимчасово відсутнього працівника на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії, на умовах строкового трудового договору, з терміном дії з 22 лютого 2018 року по 06 квітня 2020 року.
Зазначала, що письмовий трудовий договір з нею не укладався, фактично було укладено усний трудовий договір та з 22 лютого 2018 року вона приступила до виконання трудових обов`язків на умовах, передбачених наказом №30 від 22 лютого 2018 року, але при цьому, в її трудовій книжці було зроблено запис за №34 від 22 лютого 2018 року про прийняття її на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, що за її думкою не відповідало домовленості про умови праці та наказу №30/ОС від 22 лютого 2018 року.
Вказувала, що 03 січня 2019 року наказом виконуючого обов`язки начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» за №01/0С від 03 січня 2019 року її було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору для заміщення працівника.
При звільненні вона отримала трудову книжку, яка увесь період її роботи на вказаній посаді зберігалася у відділі кадрів та побачила, що зміст запису за №34 від 22 лютого 2018 року про її прийняття на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії не відповідало домовленості про умови її праці та наказу №30/ОС від 22 лютого 2018 року, оскільки вона була прийнята на роботу на період з 22 лютого 2018 року по 06 квітня 2020 року, а не на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника.
Із наказом №01/0С від 03 січня 2019 року про її звільнення, позивачка не погоджується та вважає його незаконним, оскільки строк дії трудового договору з нею не закінчений і позивач не мав право її звільняти з роботи. Також, відповідач не повідомив її про вихід працівника, який раніше виконував роботу на посаді, яку вона займала та не запропонував їй іншу роботу.
Крім того, позивачка вважає, що незаконним звільненням їй була спричинена моральна шкода, оскільки незаконне звільнення призвело до втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя та життя її сім`ї. Моральну шкоду вона оцінює у 100000,00 грн.
Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» за №01/0С від 03 січня 2019 року про звільнення її з посади інженера з організації та нормування праці 1 категорії; поновити її на роботі на посаді інженера з організації та нормування праці 1 категорії виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» регіональної філії «Одеська залізниця ПАТ «Укрзалізниця»; стягнути з виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення і по день прийняття судом рішення із розрахунку 687,67 грн. середньоденного заробітку та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року по справі №521/6920/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», Регіональної філії «Одеська залізниця», Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу було відкрито провадження та призначений судовий розгляд (т. 1 а.с. 204-206).
Судом встановлено, що ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Лічман Л.Г. від 25 лютого 2019 року по справі №521/1932/19 за позовом ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди було відкрито провадження та призначений судовий розгляд (т. 1 а.с. 45-46).
Ухвалою суду від 25 березня 2019 року провадження у справі №521/1932/19 за позовом ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (т. 1 а.с. 87-88).
Постановою Одеського апеляційного суду від 24 липня 2019 року ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року по справі №521/1932/19 за позовом ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди була скасована з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 136-141).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. (т. 1 а.с. 148).
Справа отримана суддею 08 серпня 2019 року.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Сегедою О.М. від 12 серпня 2019 року справа була прийнята до провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначений судовий розгляд (т. 1 а.с. 149-150).
Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року були об`єднані в одне провадження цивільна справа №521/1932/19 за позовом ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди з цивільною справою №521/6920/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», Регіональної філії «Одеська залізниця», Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, присвоїти цивільній справи єдиний реєстраційний номер №521/1932/19 (т. 2 а.с. 12-13).
Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі.
Представник ПАТ «Укрзалізниця» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи за його відсутністю. Раніше надав відзив на позов, яким позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (т. 1 а.с. 211-214).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , діючий на підставі довіреності від 07 грудня 2018 року у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи за його відсутністю. Раніше надав письмові пояснення на позов, в яких зазначав, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (т. 1 а.с. 229).
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі-АТ «Укрзалізниця») є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується статутом (т. 1 а.с. 221).
АТ «Укрзалізниця» є юридичною особою, та дії на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 53).
Регіональна філія «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» є відокремленим підрозділом АТ «Українська залізниця», який не має статусу юридичної особи. У своїй діяльності філія керується законодавством, Статутом товариства та внутрішніми документами Товариства, Положенням про регіональну філію ПАТ «Українська залізниця» (т. 1 а.с. 54-68).
У своїй діяльності філія керується законодавством, Статутом товариства та внутрішніми документами Товариства, Положенням про регіональну філію ПАТ «Українська залізниця» та Положенням про виробничий підрозділ Одеська дорожня автобаза регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (т. 1 а.с. 70-74).
«Одеська дорожня автобаза» є виробничим підрозділом регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», створеної відповідно до законодавства України, Статуту ПАТ «Українська залізниця» та Положення про регіональну філію ПАТ «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління ПАТ «Українська залізниця» від 16 листопада 2015 №5.
Відповідно до п. 4.1 Положення підрозділ є виробничим підрозділом регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» і не має статусу юридичної особи. Підрозділ здійснює свою діяльність у межах законодавства України та відповідно до внутрішніх документів Товариства. Підрозділ має рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, бланки і штампи, відповідно до чинного законодавства та несе відповідальність за виконання своїх обов`язків згідно з чинним законодавством України.
Пунктом 7.1 Положення встановлено, що керівництво підрозділом здійснює начальник підрозділу, який призначається начальником філії з рухомого складу і матеріально-технічного забезпечення.
Відповідно п. п. 7.5.1, 7.5.26 Положення начальник підрозділу на підставі довіреності та у межах своїх повноважень здійснює поточне керівництво та управління діяльністю Підрозділом відповідно до планів, затверджених начальником філії. Здійснює прийом, переведення та звільнення працівників підрозділу згідно з законодавством про працю, вживає заходів заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників підрозділу та виконує інші функції власника або уповноваженого ним органу з питань законодавства про працю щодо працівників підрозділу.
Згідно п. 7.7 Положення у разі відсутності начальника підрозділу його обов`язки виконує особа, яка має довіреність та/або уповноважена на це наказом філії (т. 1 а.с. 70-74).
Встановлено, що позивачка на підставі наказу начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» №30/ОС від 22 лютого 2018 року була прийнята на роботу за строковим договором на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії, на умовах строкового трудового договору, з терміном дії з 22 лютого 2018 року по 06 квітня 2020 року для заміщення тимчасово відсутнього працівника (т. 1 а.с. 170).
03 січня 2019 року позивачка на підставі наказу виконуючого обов`язки начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» за №01/0С від 03 січня 2019 року була звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, а саме по закінченню строку трудового договору для заміщення працівника (т. 1 а.с. 171).
Позивачка в процесі судового розгляду стверджувала, що вона була звільнена незаконно, оскільки вона була прийнята на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії на період з 22 лютого 2018 року по 06 квітня 2020 року, а не на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, а тому вона повинна бути поновлена на посаді, яку вона займала до звільнення.
Дані твердження позивачки спростовується матеріалами справи, а саме її заявою про прийняття на роботу за переводом з виробничого підрозділу Локомотивне депо Одеса - Сортувальна на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії на період декретної відпустки до 6 років основного працівника ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 215).
Тобто, позивачка була прийнята на посаду інженера з організації та нормування праці 1 категорії на період декретної відпустки до 6 років основного працівника ОСОБА_3 .
З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2019 року ОСОБА_3 подала заяву про переривання її відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною віком до 6-ти років і вважати її такою, що стала до роботи з 04 січня 2019 року (т. 1 а.с. 216).
Наказом виконуючого обов`язки начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» №01/В від 03 січня 2019 року була перервана відпустка ОСОБА_3 , інженера з організації та нормування праці і категорії без збереження заробітної плати для догляду за дитиною віком до 6-ти років та визнана ОСОБА_3 такою, що стала до роботи з 04 січня 2019 року (т. 1 а.с. 216 звор.).
Відповідно до ст. 179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. Підприємства, установи та організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. У разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Згідно ст. 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
Відповідно до ст. 179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відпустка по догляду за дитиною може бути використана повністю або частково. За жінкою, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною зберігається робоче місце за посадою, яку вона займала до надання такої відпустки.
Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 відповідно до діючого законодавства мала право на подачу заяви про переривання її відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною віком до 6-ти років та визнання її такою, що стала до роботи з 04 січня 2019 року, а виконуючий обов`язки начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» зобов`язаний був видати наказ про переривання її відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною віком до 6-ти років та визнання її такою, що стала до роботи з 04 січня 2019 року.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 ст. 36 КЗпП України встановлено, що однією із підстав припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось виявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченню строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення.
Припинення трудового договору після закінчення строку трудового договору можливе тільки протягом одного дня. До закінчення строку трудового договору звільнення було б незаконним. Уразі виникнення спору суд може тільки змінити дату звільнення на пізнішу, ту що відповідає даті закінчення трудового договору. Підстав для поновлення на роботі в такому випадку не буде, якщо тільки до моменту винесення судом рішення по спору про поновлення на роботі строк трудового договору закінчився.
Верховний суд в своїй постанові у справі №640/498/17-ц від 26 грудня 2018 року також зазначив, що «…припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось виявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченню строку, на який він був укладений».
Таким чином, суд вважає, що наказ виконуючого обов`язки начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» за №01/0С від 03 січня 2019 року про звільнення позивачки з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України України по закінченню строку трудового договору для заміщення працівника є законним і правомірним, винесений виконуючим обов`язки начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» ОСОБА_4 В ОСОБА_5 в межах його повноважень, які були визначені п. 16 Довіреності виданою АТ «Українська залізниця» від 07 грудня 2018 року на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 229).
Отже, сукупність наведених доказів та встановлених судом обставин дозволяє зробити висновок про законність звільнення позивачки з роботи та не обґрунтованість її вимог про поновлення на роботі, оскільки твердження позивачки про те, що вона не знала, що з нею був укладений строковий трудовий договір на період декретної відпустки до 6 років основного працівника ОСОБА_3 . спростовується матеріалами справи, а саме її заявою про прийняття на роботу.
Отже, в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу виконуючого обов`язки начальника Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» за №01/0С від 03 січня 2019 року про звільнення позивачки з посади інженера з організації та нормування праці 1 категорії та поновлення її на роботі на посаді інженера з організації та нормування праці 1 категорії виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» регіональної філії «Одеська залізниця ПАТ «Укрзалізниця» слід відмовити.
Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Отже, зі змісту ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що моральна шкода працівникові відшкодовується, якщо вона заподіяна винними діями роботодавця.
Оскільки судом було відмовлено позивачу в поновленні на роботі на посаді інженера з організації та нормування праці 1 категорії виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза» регіональної філії «Одеська залізниця ПАТ «Укрзалізниця», то підстави для стягнення з останнього на користь позивачки середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення і по день прийняття судом рішення та моральної шкоди, відсутні.
За таких обставин суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір у справі складає 1921,00 грн., який сплачений позивачкою при зверненні до суду (т. 1 а.с.24, 25).
Керуючись ст.ст.23, 36, 221, 231, 233, 235, 237-1 Кодексу законів про працю, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», Регіональної філії «Одеська залізниця», Виробничого підрозділу «Одеська дорожня автобаза», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 вересня 2019 року.

Суддя: О.М. Сегеда