пр. № 2-др/759/32/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року місто Київ

Святошинський районний суд м.Києва в особі судді Миколаєць І.Ю. розглянувши заяву ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення до постановленої судом ухвали в порядку розділу VII ЦПК України про визнання неправомірним рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченка Олега Володимиовича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання при здійсненні виконавчого провадження наказу Святошинського районного суду м.Києва у справі № 759/17359/18,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2019 року ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення до постановленої судом ухвали в порядку розділу VII ЦПК України про визнання неправомірним рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченка Олега Володимиовича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання при здійсненні виконавчого провадження наказу Святошинського районного суду м.Києва у справі № 759/17359/18.

Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до ухвали від 30.07.2019 року скаргу адвоката Олійника Олега Станіставовича, який здійснює представництво інтересів стягувача ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченка Олега Володимиовича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання при здійсненні виконавчого провадження наказу Святошинського районного суду м.Києва у справі № 759/17359/18, задоволено частково. Визнано неправомірним рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченка Олега Володимиовича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання при здійсненні виконавчого провадження наказу Святошинського районного суду м.Києва у справі № 759/17359/18 зобов"язавши розглянути заяву представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Олійника Олега Станіставовича про примусове виконання судового наказу. У інших вимогах - відмовлено.

Вказує, що були понесені витрати на професійну правову допомогу, загальний розмір витрат на правову допомогу по розгляду даної справи в суді першої інстанції становить 5000,00 грн. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому покликаючись на норми ст.141 ЦПК України просить суд винести додаткове рішення, та стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченка Олега Володимировича на користь стягувача ОСОБА_2 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката Олійника О.С. та видати наказ на примусове виконання додаткового судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішенняу справі не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

30.07.2019 року ухвалою Святошинського районного суд м.Києва скаргу адвоката Олійника Олега Станіставовича, який здійснює представництво інтересів стягувача ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченка Олега Володимиовича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання при здійсненні виконавчого провадження наказу Святошинського районного суду м.Києва у справі № 759/17359/18 , задоволено частково. Визнано неправомірним рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченка Олега Володимиовича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання при здійсненні виконавчого провадження наказу Святошинського районного суду м.Києва у справі № 759/17359/18 зобов"язавши розглянути заяву представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Олійника Олега Станіставовича про примусове виконання судового наказу. У інших вимогах - відмовлено (а.с.109-111).

Зокрема, суд дійшов висновку про відмову в стягненні з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченка О.В. на користь стягувача ОСОБА_2 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката Олійника О.С., оскільки стаття 452 ЦПК України передбачає можливість покладання судових витрат, пов"язаних з розглядом скарги, на приватного виконавця у випадку, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. Суд вважає неможливим задоволення такої вимоги, оскільки будь-які судові витрати, що пов"язані із розглядом справи, повинні бути підтвердженими. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Непоодинокими були випадки, коли судді обмежували обсяг робіт, оплата яких підлягала відшкодуванню, лише представництвом у судовому засіданні. Наслідком стало те, що основна стаття витрат платника податків на правничу допомогу (підготовка позову, всіх процесуальних документів, збір та подача доказів тощо) не відшкодовувалася.

У справі №821/1594/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано. При цьому суд виходив з практики Європейського суду з прав людини.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд (у разі, якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом), не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

В ході розгляду скарги, скаржником не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат. Незважаючи на зазначення у вимогах скагри (а.с. 74) щодо понесення судових витрат на правничу допомогу, не було надано доказів понесених судових витрат. Долучені докази до заяви що розглядається, також не містять достатніх підстав та доказів та були надані після розгляду скарги.

Беручи до уваги те, що під час ухвалення судового рішення судом було розглянуто всі вимоги скаржника, зазначені в позовній заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які надав позивач, на підставі чого ухвалено рішення про часткове задоволення скарги, а тому підстав зазначених уст. 270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення суд не вбачає.

Зважаючи на вище викладене, та керуючисьст.270 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення до постановленої судом ухвали в порядку розділу VII ЦПК України про визнання неправомірним рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченка Олега Володимиовича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання при здійсненні виконавчого провадження наказу Святошинського районного суду м.Києва у справі № 759/17359/18 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць