Справа № 469/1550/18
Провадження 2/483/229/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Куцарова В.І.,

за участю секретаря судових засідань Шилінскас О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Березанського районного суду Миколаївської області цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління пенсійного фонду в Миколаївській області, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок прийняття Верховною Радою України закону, визнаного неконституційним,

В С Т А Н О В И В:

08 січня 2019 року з Березанського районного суду Миколаївської області до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла вказана цивільна справа в порядку ст.ст. 31, 32 ЦПК України. Предметом позову у справі є стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь позивача майнової шкоди в сумі 49428 грн. 23 коп., завданої внаслідок прийняття Верховною Радою України закону, визнаного неконституційним. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що положення абзацу 1 пп. 169.2.19. п. 164.2. ст. 164 Податкового Кодексу України щодо оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання, якими було врегульовано оподаткування пенсійних виплат, що перевищують визначений цим законом розмір, та які, всупереч статті 22 Конституції України, фактично звужують її права як судді у відставці, - визнано неконституційними на підставі рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року. За такого, на теперішній час наявні підстави для застосування наслідків, передбачених статтею 1175 ЦК України.

Позивачка в підготовчому судовому засіданні просила призначити справу до судового розгляду та заперечували проти задоволення клопотання представника відповідача щодо закриття провадження по справі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи за його відсутності та просив закрити провадження у справі, оскільки дана справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Представник третьої особи - Головного управління пенсійного фонду в Миколаївській області в підготовче судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши думку позивачки з приводу наданого клопотання представником відповідача щодо закриття провадження по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню,та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Частино 2 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , будучи суддею у відставці, просить стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, майнової шкоди у виді недоотриманої пенсії, завданої через прийняття закону, який визнано неконституційним.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією з сторін є, як правило, фізична особа.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон №2862-XII, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність 01 січня 2012 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними зміни, внесені до статті 44 Закону №2862-XII Законом № 107-VI.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Також суд звертає увагу, що аналогічний висновок у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року по справі №686/6775/18, зокрема, що цей спір не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Тому з вказаних вище підстав, на підставі ст. 255 ЦПК України суд, вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління пенсійного фонду в Миколаївській області, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок прийняття Верховною Радою України закону, визнаного неконституційним - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 10 жовтня 2019 року.

Головуючий: