ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4475/19 Справа № 199/8397/18 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

судді: Демченко Е.Л. Макаров М.О.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якому просив усунити перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідачів, такими, що втратили право користування зазначеною квартирою /а.с.3-5/.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; місце проживання відповідачів зареєстровано за даною адресою з 1991 р., в тім, відповідачі в квартирі не мешкають з 2016 р. до цього часу. Посилаючись у позові на те, що реєстрація місця проживання відповідачів в належному йому об`єкті нерухомості, в якому останні фактично не проживають та намірів проживати не мали та не мають, зокрема, ускладнює реалізацію права на розпорядження майном та створює істотні перешкоди для його здійснення, а також на те, що між позивачем та відповідачами будь-яких усних або письмових домовленостей щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було, у позові й заявлено вимогу про усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.108-113/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що позивач їй чинить перешкоди щодо проживання у спірній квартирі. Крім того, іншого місця проживання відповідач не має /а.с.117-124/.

ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 23 квітня 1983 року по 30 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ у Дніпропетровській області 30 жовтня 2012 року за актовим записом №244 та відповідними відмітками у паспорті ОСОБА_2 /а.с.7, 9/.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.48, 52/.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №143/11 від 15 березня 1985 року затверджено ЖБК №387 при Виконавчому комітеті Дніпропетровської міської ради народних депутатів на будівництво 144-квартирного житлової будівлі на житловом масиві Фрунзенський для працівників та службовців виробничого об`єднання Южукргеологія, заводів Тепловогоремонтного, Електробутприбор, Лако- ОСОБА_5 , що значаться при виконавчих комітетах Жовтневого, Кіровського, Індустріального, Бабушкінського, Ленінського міських радах народних депутатів.

Відповідно до відомостей від 03 березня 1986 року про розподіл трьохкімнатних квартир між членами ЖБК № АДРЕСА_3 будинок АДРЕСА_4 батьку позивача ОСОБА_6 , як члену кооперативу, виділено квартиру АДРЕСА_5 .

Відповідно довідки №11/09/19 від 11 вересня 2019 року, виданої Головою правління ОК ЖБК-387, встановлено, що ОСОБА_7 , батько ОСОБА_2 , був членом житлово-будівельного кооперативу № 387 з моменту його заснування 15 березня 1985 року. Сплатив пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2 ) у повному обсязі 18 квітня 1992 року.

17 серпня 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.8/.

Місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано за адресою квартира АДРЕСА_2 , у квартирі, що належить позивачу.

Відповідно до наданих сторонами пояснень встановлено, що ОСОБА_3 разом зі своєю сім`єю (чоловіком та сином) проживають окремо за іншою адресою починаючи з 2012 року.

За умовами ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи наведені обставини та виходячи з норм закону регулючих захист приватної власності колегі суддів погоджується з висновком суду щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки довгий час не проживає у спірній квартирі та не несе витрати по її утриманню.

Однак в частині позовних вимог відносно визнання ОСОБА_1 що втратила право користування житловим приміщенням, колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Як було встановлено та не заперечувалось сторонами ОСОБА_1 зареєстровано у спірній квартирі за згодою її власника та проживає там починаючи з 1991 року.

Іншого постійного місця проживання відповідач не має.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 залишила спірну квартиру добровільно позивачем надано не було. Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовляється приймати участь у витратах по сплаті комунальних послуг та витратах по утриманню будинку.

Також позивачем не було доведено, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно ст.145 ЖК України члени сім`ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж право набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім`ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як було встановлено судом, на момент реєстрації місця проживання ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з позивачем, та була зареєстрована у спірній квартирі як дружина сина її власника, вела з ним спільне господарство та приймала участь у витратах на утриманні квартири. Розірвання шлюбу між сторонами не позбавляє права відповідача проживати у спірній квартирі.

Враховуючи, що позивачем не було доведено належними доказами, що ОСОБА_1 добровільно залишила спірну квартиру та має інше постійне місце проживання, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладеного рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2019 року в частині визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 скасувати. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко М.О. Макаров