Головуючий суду 1 інстанції - Скрипник С.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 426/2196/19
Провадження № 22-ц/810/497/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря судового засідання Онопрієнко А.Є.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - Селянське фермерське господарство «Мирослава»

представник відповідача Лісечко Олексій Сергійович

третя особа Відділ Держгеокадастру Сватівського району Луганської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2

на ухвалу

Сватівського районного суду Луганської області від 20 травня 2019 року, постановлену у складі судді Скрипник С.М., в залі судових засідань Сватівського районного суду Луганської області у м. Сватове

у справі за позовом

ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «Мирослава», третя особа Відділ Держгеокадастру Сватівського району Луганської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Мирослава», третя особа - відділ Держгеокадастру Сватівського району Луганської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 19.03.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі, та призначене підготовче судове засідання.

19.04.2019 року підготовче засідання було відкладено у зв`язку із неявкою позивача та його представника.

20.05.2019 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Петрощук К.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки вказане клопотання було подане у порушення вимог ст. 212 ЦПК України.

В підготовчому судовому засіданні представник СФГ «Мирослава» - адвокат Лісечко О.С. заявив суду клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 20 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Мирослава», третя особа - відділ Держгеокадастру Сватівського району Луганської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами статті 62 Цивільного процесуальної кодексу України допустимим доказом повноважень адвоката, як особи, що підписала позовну заяву, є виключно довіреність або ордер. При цьому, вказана норма Закону не містить посилання на можливість надання копії, отже, ордер повинен бути наданий в оригіналі.

У підтвердження повноважень на представництво позивача представником долучено копі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, копію ордера та копію договору про надання правової допомоги.

Позивач та його представник двічі до суду не з`явилися, не надали суду оригінал ордеру, що унеможливлює засвідчити відповідність копії оригіналу.

Тому, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підписана представником позивача за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва.

Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом норм процесуального права, адвокат Петрощук К.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу про скасування незаконної, на думку скаржника, ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до Сватівського районного суду Луганської області.

Адвокат Петрощук К.В. представник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити.

Представник відповідача Селянського (фермерського) господарства «Мирослава» у судове засідання не з`явися, відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це письмова або у визначених законом випадках усна домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закон № 5076-VI), в тому числі, й презумпція правомірності договору, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У договорі про надання правової допомоги закріплюється обсяг повноважень адвоката, а також вказуються обмеження щодо вчинення певних дій. Відповідно до частини 4 статті 26 Закону № 5076-VI адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частини 3 статті 26 Закону № 5076-VI повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 5076-VI, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер на надання правової допомоги (далі - ордер) - це письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Закон № 5076-VI та іншими законами України.

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених ст. 20 Закону № 5076-VI (п. 5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41).

Також ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав; номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий; адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, що видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який здійснює свою діяльність індивідуально та видав ордер або підпис адвоката, який згідно з ордером надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, або підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням (п. 12 Положення 2012 р.).

Відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер) (п. 15 Положення).

Тобто, ордер є документом, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, тоді як увесь обсяг повноважень адвоката діяти від імені клієнта обумовлюється предметом договору про надання правової допомоги та колом визначених в ньому повноважень адвоката.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Матеріалами справи встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 підписана його представником - адвокатом Петрощук К.В.

На підтвердження повноважень адвоката на представництво в суді до позовної заяви додані, завірені адвокатом ОСОБА_2 , копії: ордера від 01.02.2019 року серії КВ НОМЕР_1 429034, виданого адвокатом Петрощук К.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 11.06.2018 року; договору про надання правової допомоги від 11.06.2018 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката Петрощук К ОСОБА_3 .

З доданого договору про надання правової допомоги від 11.06.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «KATES LAW GROUP» в особі ОСОБА_2 , не вбачається заборон на представництво інтересів позивача в судах.

Враховуючи, що Договір також було долучено до матеріалів справи, у суду була можливість пересвідчитись, що адвокат, підписавши позовну заяву, діяв в межах повноважень, визначених його довірителем.

Застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Так, у рішенні від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява №24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France, заява №23805/94) ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, на думку колегії суддів, залишення позовної заяви без розгляду, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивачем та його представником не надано до суду оригіналу ордеру, що унеможливлює засвідчити відповідність копії ордеру, є проявом правового формалізму з боку суду при вирішенні питання прийнятності позовної заяви, який непропорційно обмежує право особи на розгляд справи судом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 20 травня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: