У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 509/1774/19

провадження № 61-13937 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду 18 червня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Запорізької області Могила Марина Михайлівна, про визнання недійсними електронних торгів з продажу земельної ділянки, акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва,

В с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М., ДП «СЕТАМ», ОСОБА_1 , треті особи: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Запорізької області Могила М. М., про визнання недійсними електронних торів з продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0603 га, кадастровий номер :02:004:0149, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені протоколом № 383771 проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ» від 21 січня 2019 року, реєстраційний номер лота 323209; визнання недійсним акту приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. від 11 лютого 2019 року у виконавчому провадженні ВП № 57117586 про реалізацію предмета іпотеки - земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0603 га, кадастровий номер :02:004:0149, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування свідоцтва № 152 про придбання майна з торгів, виданого 12 лютого 2019 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Могилою М. М. на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0603 га, кадастровий номер :02:004:0149, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У квітні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0603 га, кадастровий номер :02:004:0149, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , та заборонити суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви на проведення реєстраційних дій щодо земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0603 га, кадастровий номер :02:004:0149, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено: накладено арешт на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0603 га, кадастровий номер :02:004:0149, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ; заборонено суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви на проведення реєстраційних дій щодо земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0603 га, кадастровий номер :02:004:0149, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2019 року залишено без змін.

19 липня 2019 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги немайнового характеру, а тому суд першої інстанції неправомірно задовольнив заяву про забезпечення позову. Також, заявник вказує, що судами необґрунтовано зазначено, що забезпечення позову здійснюється для унеможливлення відчуження спірного майна, оскільки заявник не намагався та не намагається відчужити дану земельну ділянку, а тому відсутні правові та фактичні підстави для забезпечення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 06 вересня 2019 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог указаної вище ухвали, у встановлений суддею строк, ОСОБА_1 надіслав матеріали на усунення недоліків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини другої статті 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.

Як обґрунтовано встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, в рамках розгляду даної справи позивачем оспорюється правомірність отримання відповідачем ОСОБА_1 у власність відповідної земельної ділянки, оскільки за наслідками розгляду даної справи по суті, судом може бути встановлено законність або незаконність набуття права власності відповідачем на спірну земельну ділянку. Тобто, між сторонами наявний спір щодо даної земельної ділянки, а тому невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком її відчуження відповідачем на користь третіх осіб, що суттєво ускладнить виконання рішення суду в даній справі, якщо таке буде винесене на користь позивача.

Установивши відповідні обставини, суди дійшли правильного висновку про необхідність тимчасового обмеження реалізації власником оспорюваного права власності на спірне майно, шляхом накладенням заборони на відчуження відповідного майна до часу встановлення законності чи незаконності позбавлення позивача права власності на дане майно та отримання у власність цього майна нинішнім власником.

Окрім цього, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідні заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами і такі заходи забезпечення позову у даному випадку не порушують права власності ОСОБА_1 , оскільки жодним чином не обмежують реалізацію власником права власності в частині володіння та користування його майном.

На думку колегії суддів, зважаючи на предмет та підстави позову, а також враховуючи мотиви подання позивачем відповідної заяви, судом першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, відповідні заходи забезпечення позову у даній справі застосовані правомірно, обґрунтовано та з метою забезпечення виконання рішення суду, якщо таке буде винесене на користь позивача, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем заявлено позовні вимоги немайнового характеру, при яких не застосовуються відповідні заходи забезпечення позову, є необгрунтованими, оскільки із змісту позовних вимог убачається, що нерухоме майно, на яке накладено арешт, є предметом спору в даній справі, а тому судом першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, правомірно та з урахуванням вимог статей 149-153 ЦПК України здійснено застосування відповідних заходів забезпечення позову. При цьому, колегія суддів зауважує, що дані норми ЦПК України не містять заборони для вжиття відповідних заходів забезпечення позову в рамках розгляду позовної заяви немайнового характеру.

Також не заслуговують на увагу аргументи заявника, зазначені ним у касаційній скарзі в частині того, що позивачем не доведено вчинення дій власником спірної земельної ділянки дій щодо її відчуження, оскільки заходи забезпечення позову є превентивними по своїй правовій природі та спрямовані, зокрема, на убезпечення позивача від додаткових негативних наслідків, пов`язаних із відчуженням спірного майна нинішнім власником, до часу розгляду справи в суді та встановлення істини у справі.

При цьому, колегія судді зауважує, що зазначені заявником в його касаційній скарзі інші доводи суд також вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій.

У відповідності до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою.

Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду 18 червня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Запорізької області Могила Марина Михайлівна, про визнання недійсними електронних торгів з продажу земельної ділянки, акту про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов