Дата документу 16.09.2019 Справа № 317/1497/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2896/19 Головуючий у 1-й інстанції: Мінгазов Р.В.
Є.У.№ 317/1497/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

Суддів Гончар М.С.,

Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення. В позові зазначає, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28.02.2013 року з відповідача стягнуті аліменти у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилаючись на те, що відповідач офіційно не працює, має мінливий, не регулярний дохід, має заборгованість по аліментам, просила змінити спосіб стягнення аліментів з ј частки від заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 3000 грн. та вирішити питання про стягнення з відповідач на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 14 180 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 15 липня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј частини всього його заробітку (доходу) на тверду грошову суму.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 900 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зміна способу стягнення аліментів з ј частки доходів відповідача на тверду грошову суму буде відповідати інтересам та потребам дитини, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Визначаючи розмір компенсації витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що позивач і її представник не довели, що вони могли передбачити витрати у розмірі 14 180 грн. на час пред`явлення позову, а тому, на думку суду, компенсації підлягають 900 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 вказав, що суд першої інстанції не врахував надані ним докази, які спростовують обставини, викладені позивачкою в позові. ОСОБА_2 зазначив, що з 2016 року та по теперішній час офіційно працевлаштований у ТОВ «Руслан Комплект» на посаді гальваніка, аліменти утримуються з його заробітної плати, однак дійсно має заборгованість по аліментам, яку намагається погасити, сплачуючи щомісячно частину суми із заборгованості. Також ОСОБА_2 вказував на те, що з березня 2019 року по травень 2019 року підприємством, на якому він працює, на депозитний рахунок Василівського РВ ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області були перераховані кошти в рахунок сплати аліментів та погашення заборгованості на користь ОСОБА_1 , однак остання не отримала їх, оскільки не надала відомостей до виконавчої служби стосовно номеру карткового рахунку, на який повинні зараховуватись грошові кошти (аліменти). На момент розгляду справи, як вказав ОСОБА_2 , він має іншу родину, його заробітна плата складає 7 130 гривень, тому сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень він не має можливості.

Копію ухвали апеляційного суду Запорізької області від 14.08.2019 року про відкриття провадження у справі отримано позивачем 02.09.2019 року.

Відповідно до ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності та лише свідчать про незгоду відповідача у справі із рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що сторони у справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.12.2011 року (а.с.13)

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28.02.2013р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частки заробітку (доходу) але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття починаючи з 25.01.2013 року (а.с.9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині зміни розміру аліментів та способу їх стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які викладені в позові ОСОБА_1 є встановленими в судовому засідання та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а також задоволення позовних вимог в цій частині буде відповідати інтересам та потребам дитини.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не з`ясував обставин, які мають значення для справи, не дав належної оцінки зібраним у справі доказам, а тому дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Так матеріали справи містять беззаперечні докази того, що відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований у ТОВ «Руслан Комплект» на посаді гальваніка з 25.01.2016 року по теперішній час (а.с. 39), регулярно отримує заробітну плату, його середньомісячний дохід становить 7130,00 грн., із якого проводиться відрахування аліментів. (а.с.39).

Розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим провадження №36813437 свідчить про те, що станом на 01.06.2019 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість в розмірі 54 484,35 гривень.

Наявна в матеріалах справи копія відповіді державного виконавця Василівського РВ ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 04.06.2019 р. за №14753/4 свідчить про те, що в період з березня 2019 року по травень 2019 року до відділу на депозитний рахунок від ТОВ «Руслан Комплект» надходили кошти (аліменти), які не були перераховані на користь ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю карткового рахунку стягувача (а.с.40).

Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 29.01.2016 року ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 (а.с.42)

Довідка ВК Костянтинівської с/р Мелітопольського району Запорізької області за №1159 від 13.06.2019 року свідчить про те, що ОСОБА_2 має сім`ю у складі дружини та пасинка (а.с.41)

Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №170355750 від 13.06.2019р. не містить відомостей, стосовно наявності у ОСОБА_2 будь якого права власності на нерухоме майно (а.с.43).

В той же час, позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано будь-яких доказів існування підстав, передбачених статтею 192 СК України, які виникли після лютого 2013 року ( ухвалення рішення про стягнення аліментів) і є підставою для зміни розміру та способу їх стягнення.

Посилання позивачки на те, що дитина часто хворіє, відповідач має заборгованість по аліментам та на те, що їй не вистачає стягнутого розміру аліментів на утримання дитини, не достатні для задоволення позову.

Доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я дитини, які могли бути підставою для збільшення розміру утримання, матеріали справи не містять. Позивач не позбавлена можливості заявити вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст.185 СК України, надавши суду необхідні докази.

Відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ст.196 СК України, а наявна заборгованість не може бути підставою для збільшення розміру утримання дитини сторін.

Не ґрунтується на вимогах закону і зібраних у справі доказах висновок суду про доведеність понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із надання правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 340,00 грн. позивачем були надані: договір про надання професійної правової допомоги від 25.04.2019р., ордер серії ЗП №55125, розрахунок витрат, акт виконаних робіт та копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_6 .

Проте, доказів на підтвердження факту оплати правничої допомоги матеріали справи не містять.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 липня 2019 року у цій справі скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: