ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» березня 2019 року

м. Харків

справа № 638/1190/19-ц

провадження № 22ц/818/1891/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2,

відповідач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року в складі судді Хайкіна В.М.

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів та просив визнати, що вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», у будь-якому вигляді та у будь-який спосіб до ОСОБА_2 сплати суми станом до 01 жовтня 2015 року (початок опалювального сезону) в розмірі 19 045,91 грн., в тому числі, шляхом надання відомостей до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова суперечить частині 1 статті 267 ЦК України; зобов'язати Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» відкликати з Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району м. Харкова подані відомості про наявність заборгованості у ОСОБА_2, в тому числі, станом до 01 жовтня 2015 року як порушення статті 266 ЦК України та її соціальних прав, передбачених статтею 46 Конституції України; зобов'язати Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» здійснити корегування платіжного документа за червень 2017 року, в якому вказана сума в розмірі 2815, 68 грн. як повернення субсидії замість внесення цієї суми як результат економії для оплати споживачем в рахунок майбутніх платежів, враховуючи обов'язкову частину оплати отримувачем субсидії; відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 6 мінімальних заробітних плат в Україні на день прийняття рішення; зобов'язати Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» провести повірку лічильника гарячої води, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, який умисно з 2007 року відповідачем не повірявся; заборонити Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» нараховувати оплату за постачання гарячої води за вищевказаною адресою за нормами споживання при наявності приладу обліку гарячого водопостачання.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не звернув увагу на положення частини 4 статті 131-2 Конституції України; що представництво на основі довіреності у випадку соціального захисту, про який йдеться у позові, виправдане Конституцією України та процесуальним законом; що він являється батьком непрацездатної дочки, яка отримує пенсію по інвалідності з дитинства, тому він має право звернутися до суду як її законний представник.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, необхідно задовольнити, ухвала судді суду першої інстанції - скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивовано тим, що з 01 січня 2019 року в судах першої інстанції інтереси учасників справи можуть представляти тільки адвокати.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 29 січня 2019 року ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, яка є його дочкою, непрацездатною та інвалідом ІІІ групи з дитинства звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів. Він діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 04 березня 2005 року, яка є безстроковою. В довіреності зазначено, що ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 вести від її імені справи в усіх судових установах з усіма правами, що надаються законом позивачу, відповідачу, третій особі і потерпілому, в тому числі, відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмета позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду тощо, а також, від її імені подавати та отримувати документи, заяви, довідки тощо.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами частин 3, 4 статті 132-2 Конституції України передбачено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно частини 1 статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Як вбачається з частин 1, 2 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Матеріали справи свідчать про те, що батько позивача звернувся в інтересах своєї дочки, яка є інвалідом ІІІ групи з позовом, який відповідно до пунктів 1, 2 частини 6 статті 19 ЦПК України, є малозначним.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що оскільки ОСОБА_1 не долучені до позовної заяви документи, які підтверджують повноваження адвоката, позов підлягає поверненню. При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 як сторона у справі, віднесеної процесуальним законом до малозначних, не позбавлена права не представництво своїх законних інтересів, у тому числі, і на звернення із позовом до суду першої інстанції ОСОБА_1, який має довіреність, яку на скасовано, не відкликано, і який відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 60 ЦПК України.

Враховуючи те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо стягнення судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішується, оскільки по суті справа не розглядалася.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст.374, ст.379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 12 березня 2019 року.