ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1946/19 Справа № 210/3435/17 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпропетровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року, ухваленого суддею Скотарем Р.Є., у місті Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, позбавлення права користування квартирою.

В мотивування позовної заяви зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі зареєстрована та проживає відповідач - ОСОБА_2, яка є колишнім членом сім'ї її сина. За домовленістю з сином, вона, надала йому та його сім'ї у тимчасове користування спірну квартиру. У теперішній час у неї є нагальна потреба в користуванні своєю квартирою. Відповідач чужа для неї людина, спільне проживання в квартирі з нею неможливо, на її прохання про звільнення приміщення, відповідач ігнорує, тому позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратили право користування спірною квартирою.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, що відповідач володіє нерухомим майном квартирою АДРЕСА_2, проте безпідставно займає її жиле приміщення, чим порушує право на мирне володіння власним майном. Відповідач не є членом сім'ї власника. Крім того, судом не враховано, що відповідач вселилась у спірне приміщення на підставі договору найму житлового приміщення від 21 травня 1998 року. Умовами договору передбачено, що на вимогу власника наймачі звільняють займане приміщення. У квітні 2012 року договір найму розірвано за рішенням суду, тому відсутні правові підстави для проживання відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1998 року(а.с.5).

Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 вул. ХХІІ Партз'їзду в м.Кривому Розі перейменовано на вул. Віталія Матусевича, Дзержинський район - на Металургійний.

Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради №3466 від 10.08.2017 року у квартирі квартири АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6,11).

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про розірвання договору найму житлового приміщення та виселення, який задоволено рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 03.07.2012 року - розірвано договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.05.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4; виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.01.2013 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 27 березня 2013 року, зазначене вище рішення скасовано в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.25,26).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 на підставі договору дарування (а.с.7).

Спір між сторонами виник з приводу права відповідача ОСОБА_2 на користування житловим приміщенням у квартири АДРЕСА_1, що на праві власності належить позивачу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач вселилась у спірне приміщення, як член сім'ї власника, а припинення сімейних відносин не припиняє право користування житлом.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Згідно вимог п.3,4 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Порядок і правові наслідки припинення права на житло залежать насамперед від виду житлового фонду, до якого відноситься житлове приміщення, а також від підстав користування цим житлом .

Відповідач проживала у спірному будинку, на підставі укладеного договору найму, який за рішенням суду розірваний, в якості члена сім'ї (колишня дружина сина) і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником квартири.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов'язана, не є членом її сім'ї, правові підстави користуванням квартирою на підставі договору найму припинені. Сторони зазначають, що мають негативне ставлення один до одного, що унеможливлює їх спільне проживання. Право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц.

Ураховуючи вищенаведене, колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Позивач ОСОБА_1, як власник квартири АДРЕСА_1, має право вимагати усунення перешкод зі сторони ОСОБА_2 у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідачу ОСОБА_2 згідно договору дарування на права приватної власності належить квартира АДРЕСА_2, тому жодним чином її конституційне право на житло не буде порушене. Вона може використовувати власну квартиру для свого проживання.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції не звернув уваги на порушення права власності позивача ОСОБА_1 зі сторони відповідача ОСОБА_2, яка не є членом її сім'ї, маючи на праві особистої власності житло, проживає у квартирі позивача та відмовляється його добровільно звільняти, чим чинить перешкоди власнику, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову лише з підстав того, що право на користування житлом відповідач набула на законних підставах, не врахувавши, що правові підстави для користування відповідачем житлом позивача припинені. Тому рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим, на підставі положення п.п.1.3,4ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та усунення їй,як власнику перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, зі сторони ОСОБА_2, шляхом позбавлення її права користування.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовною заявою та апеляційною скаргою позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 5 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому колегія суддів стягує з відповідача на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 1378 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, позбавлення права користування квартирою.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4 права користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користьдержави судовий збір в сумі 1378 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13 березня 2019 року.

Головуючий :

Судді: