Дата документу 20.09.2019 Справа № 335/3691/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3691/19 Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко І.А
Провадження №22-ц/807/2928/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретаря Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та скасування акту,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (далі ПАТ «Запоріжгаз») про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та скасування акту.

Позовні вимоги обгрутовані тим, що 27.01.2004 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Запоріжгаз» укладено договір № 47523 про надання послуг з газопостачання.

26.12.2018 року відділом лабораторних вимірів управління метрології ПАТ «Запоріжгаз» складено АКТ про порушення № ВЛВ-0399. В акті вказано про порушення Кодексу газорозподільних систем у зв`язку із несанкціонованим втручанням в роботу засобу вимірувальнї техніки, пошкодженням конструктивних елементів лічильника, внаслідок чого об`єм газу не обліковується або обліковується частково.

Однак, вона жодного разу не втручалася в роботу лічильника, під час його демонтажу 10.12.2018 року були наявні всі пломби.

26 березня 2019 року отримала рахунок на оплату вартості не облікованого (донарахованого) об`єму природного газу та Акт розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу і його вартості в сум 68 582 грн 92 коп.

У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати Акт-розрахнок не облікованого об`єму та обсягу природного газу складеного ПАТ «Запоріжгаз» в розмірі 69582 грн 92 коп., який складено на підставі Акту про порушення від 26.12.2018 року № ВЛВ-0399, судові витрати просить стягнути з відповідача.

08 липня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Запоріжгаз» вчиняти дії з припинення розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили судового рішення по даній справі, оскільки 05.07.2019 року на її адресу надійшло повідомлення від ПАТ «Запоріжгаз» в якому зазначено, що заходи з припинення розподілу природного газу за адресою проживання ОСОБА_1 будуть запроваджені ПАТ «Запоріжгаз» 19.07.2019 року, а підставою для припинення розподілу природного газу є наявність у ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 69582.92 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду як незаконну і задовольнити її заяву про забезпечення позову. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказала, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини по справі, не враховано, що не вжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду, ризики невиконання рішення суду існують, оскільки припинення розподілу природного газу за адресою позивача будуть запроваджені ПАТ «Запоріжгаз» 19.07.2019 року. Відключення будинку позивача від газопостачання позбавить сенсу оскарження законності акту та розрахунку, на підставі яких може бути проведено таке відключення, що вказує на існування реальної загрози ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ПАТ « Запоріжгаз» зазначає, що судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване та законне судове рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Учасники справи будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи ( а.с. 64-66) до апеляційного суду не з`явилися .

Відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 , ПАТ « Запоріжгаз».

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову є не обґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам процесуального законодавства, доводи позивача, що за час розгляду справи відповідач може позбавити її та членів родини газопостачання, є припущенням можливої дії у майбутньому, що не ґрунтується на вимогах законодавства в розумінні забезпечення позову.

З такою позицією погоджується і колегія суддів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Запоріжгаз», та її позовні вимоги зводяться до визнання протиправним та скасування Акту-розрахунку необлікованого ( донарахованого) об`єму та обсягу природного газу у розмірі 69582.92 грн., який складено на підставі акту про порушення від 26.12.2018 року № ВЛВ -0399, по особовому рахунку споживача ОСОБА_1 .

На забезпечення даного позову позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідну заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ПАТ «Запоріжгаз» вчиняти дії з припинення розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішення суду у цій справі, оскільки нею отримане повідомлення, що у разі не сплати заборгованості в розмірі 69582.92 грн. розподіл природного газу за адресою позивача буде припинено 19.07.2019 року.

У відповідності до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено перелік видів забезпечення позову, при цьому за п. 2 ч. 1 даної статті позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

За змістом ст.151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є визнання протиправним та скасування акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу складеного ПАТ « Запоріжгаз» у розмірі 69582.92 грн., який складено на підставі акту про порушення від 26.12.2018 року № влв -0399.

03.07.2019 року ПАТ «Запоріжгаз» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення від 03.07.2019 року з якого вбачається, що заходи з припинення розподілу газу будуть запроваджені 19.07.2019 року у разі несплати нею заборгованості в розмірі 69582.92 грн.

Водночас, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заява є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. Наявність самого по собі позову про визнання протиправним та скасування акту розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу складеного ПАТ « Запоріжгаз» у розмірі 69582.92 грн., який складено на підставі акту про порушення від 26.12.2018 року № ВЛВ -0399 не є підставою для задоволення заяви, оскільки позивачем не оспорюються дії, рішення відповідача щодо неправомірності припинення газопостачання або відшкодуванні шкоди, а предметом спору є лише виключно оскарження дій щодо факту складення акта, як і самого акта.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення заяви. Обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

Крім того, заявником не обґрунтовано яким чином невжиття обраних ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду щодо визнання протиправним та скасування вищезазначеного акту-розрахунку.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявленого виду забезпечення позову є правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що за час розгляду справи відповідач може позбавити її та членів родини газопостачанням, є припущенням можливої дії у майбутньому та ніяким чином не спростовують висновків суду.

Доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 20 вересня 2019 року.

Головуючий Г.С. Подліянова Судді: М.С. Гончар І.В. Кочеткова