Дата документу 12.09.2019 Справа № 333/571/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/571/19
Провадження №22-ц/807/2768/19
Головуючий в 1-й інстанції Дмитрієва М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 21 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про відшкодування майнової шкода. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19 листопада 2018 року звернувся до відділення ТОВ «ІН-ТАЙМ» № 54 з метою відправлення вантажу, в результаті чого між сторонами був укладений договір про надання послуг перевезення. В підтвердження прийняття вантажу для перевезення ТОВ «ІН-ТАЙМ» було видано позивачу Декларацію № , в якій у якості фактичної ваги вантажу було вказано 11,5 кг, об`єм - 101,14 кв. м., вказану оголошену вартість відправлення в сумі 13 000 грн. За пакування та перевезення вантажу позивачем було здійснено оплату у розмірі 1 103,37 грн. У якості вантажу до відділення ТОВ «ІН-ТАЙМ» м. Миколаєва № 1 було відправлено нову автозапчастину - передня приборну панель від автомобіля «Sonata Hunday-5» 2012 року випуску, розміром 145X62X45, отримувач ОСОБА_2 . Через відмову отримувача ОСОБА_2 від отримання вантажу, оскільки останній не підійшов йому за кольором, позивач ОСОБА_1 26 листопада 2018 року звернувся до відділення ТОВ «ІН АЙМ» № 54 у м. Києві, щоб забрати вантаж. Після огляду вантажу позивачем було встановлено, що наявні механічні пошкодження вантажу, а саме подряпини та потертості, відсутні заглушки на динаміку панелі. Окрім цього, було розірване пакування, зламане обрешетування. За наслідками огляду вантажу останній був залишений у відділенні відповідача, одночасно позивачем було складено претензію до ТОВ «ІН-ТАЙМ» з метою отримання оголошеної вартості вантажу при його відправки у розмірі 13 000 грн. 26 грудня 2018 року, після отримання позивачем відмови у задоволення претензії, позивач забрав вантаж з відділення. Позивач просив стягнути з ТОВ «ІН ТАЙМ» матеріальну шкоду у розмірі 13 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТАЙМ» про відшкодування майнової шкоди залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відправлення було пошкоджено з вини відповідача через неналежне виконання службовими особами товариства своїх обов`язків, вказані обставини відповідачем не спростовано, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ІН-ТАЙМ» вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відділення ТОВ «ІНТАЙМ» №54 у м. Києві з метою відправлення вантажу автозапчастин, об`ємом 101,14 кв.м., вагою 11,5 кг до відділення № 1 м. Миколаєва (отримувач ОСОБА_2 ).

Вантаження упаковане у дерев`яне обрешетування. Оголошена вартість відправлення у розмірі 13 000 грн.

З декларації про прийняття вантажу № ( НОМЕР_1 ) від 19 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 відправив до м. Миколаєва до відділення № 1 (отримувач ОСОБА_2 ) автозапчастини, оголошена вартість яких становить 13 000 грн.

У наданій 22 листопада 2018 року ОСОБА_2 до ТОВ «ІНТАЙМ» заяві вказано, що він є отримувачем по Декларації № 116301923 ( НОМЕР_1 ) від 19 листопада 2018 року та відмовляється від вантажу, оскільки останній не новий, такий, що перебував у використанні, не підходить за кольором. При отриманні вантажу пакування було цілим, автозапчастина доставлена без пошкоджень.

22 листопада 2018 року одержувачем ОСОБА_2 та представником перевізника ОСОБА_3 було складено акт відповідно до декларації № , згідно якого стан прийнятого відправлення такий, що перебував у використанні; причина відмова від вантажу невідповідність відправлення замовленню; пакування у вигляді гафрокортону зі стрейчплівкою та обрешетування були цілі; місце пошкодження відправлення та упакування не збігаються.

З декларації про прийняття вантажу № від 23 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав вантаж.

В акті приймання передачі від 26 листопада 2018 року, складеним ОСОБА_1 та перевізником в особі представника Іванко ОСОБА_4 . зазначено про пошкодження відправлення, що останнє має недостачу у середині. Огляд при видачі відправлення не проведений, відправлення не задовольняє отримувача. Стан упаковки цілий.

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 до ТОВ «ІН-ТАЙМ» складено претензію за декларацією № 116301923 ( НОМЕР_1 ), в якій у якості компенсації відправлення останній просив повернути 13 000 грн.

З наданої 30 листопада 2018 року відповіді на претензію вбачається, що в пункті розвантаження товару на складі у м. Миколаєві пошкодження пакування вантажу не було зафіксоване. Після відмови одержувача отримувати товар, він був повернутий відправнику. Вказано, що перевізник не несе відповідальності за дії одержувача щодо неприйняття товару.

Дослідивши матеріали справи та надані докази суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що будь-яке пошкодження упаковки вантажу було відсутнє, що підтверджується актом від 22 листопада 2018 року, складеним між одержувачем ОСОБА_2 та перевізником (в особі представника) Немченко О., та актом від 26 листопада 2018 року, складеним між одержувачем ОСОБА_1 та перевізником (в особі представника) Іванко К.О., а тому відсутні достатні підстави вважати, що мало місце псування, пошкодження та часткова втрата вантажу, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення ТОВ «ІНТАЙМ» та/або його партнер, які мають право використовувати знак для товарів і послуг на відповідній правовій експедитор перевізник, пропонує будь якій особі замовнику, публічну оферту про надання послуг з організації перевезення відправлення відповідно до умов договору.

Згідно із умовами Публічного договору останній є обов`язковим до виконання з моменту його оприлюднення на сайті та прийняття від замовника відправлення для перевезення (п. 2.2.); якщо при прийняття відправлення одержувачем не виявлено пошкодження упаковки відправлення, замовник втрачає право пред`явлення претензій до Експедитора Перевізника щодо пошкодження відправлення у середині (п. 4.3.6.); експедитор перевізник не несе відповідальність за кількість в упаковці та масу нетто відправлення, запакованого чи опломбованого замовником, якщо цілісність відправлення чи пломб не порушена (п. 6.1.3.); Експедитор Перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження відправлення від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування відправлення у розмірі фактичної шкоди, окрім випадків, передбачених законодавством. Розмір шкоди встановлюється виходячи із оголошеної відправником цінності відправлення, але не може перевищувати його фактичної вартості (п.6.1.5.).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не довів належними та допустимими доказами факту передачі на поштове відділення рухомої речі в іншому стані і в іншій комплекції, ніж він отримав її назад.

Посилання в позовній заяві на відправлення нової автозапчастини не доведено, оскільки весь опис товару зазначено в декларації від 19.11.2018 року (а.с.11), а саме що це автозапчастина, зазначені її габарити та вага, іншої інформації про стан та комплектацію в момент передачі речі відповідачу матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 вересня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

Е. А. Онищенко