Єдиний унікальний номер судової справи № 487/5877/17
Провадження № 22-ц/812/1486/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

представника ДВС - Романчука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу начальника Заводського відділу державної виконавчої служби

м. Миколаєва головного територіального управління юстиції

у Миколаївській області

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гаврасієнком В.О., за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування обмеження у праві виїзду за межі України, накладеного ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва 07 листопада 2017 року.

В обґрунтування заяви вказувала, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2017 року задоволено подання державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду її за межі України.

Однак вважає, що таке обмеження підлягає скасуванню, оскільки порушено її право на вільне пересування та обирання місце проживання.

Крім того, відпала необхідність у застосуванні такого обмеження, оскільки стягнення заборгованості можливо за рахунок реалізації належного їй на праві власності нерухомого майна - 44/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2019 року до участі у справі в якості заінтересованих осіб залучено АТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ПАТ «Імексбанк».

Наступною ухвалою цього ж суду від 10 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , накладеного згідно ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2017 року.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції начальник Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області подав на неї апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказував, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновок суду не відповідає критерію розумності, оскільки боржник свідомо не виконує рішення суду, а обставини, які були підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не відпали і продовжують існувати, за такого просив скасувати судове рішення суду першої інстанції від 10 липня 2019 року та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Правом на подачу відзиву ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ПАТ «Імексбанк» не скористалися.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ДВС підтримав апеляційну скаргу, просив про її задоволення.

ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ПАТ «Імексбанк» у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді, представника ДВС, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що на виконанні Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області знаходиться зведене виконавче провадження № 53718803 з виконання наступних виконавчих документів:

ВП № 51064469 виконавчий лист № 488/4786/15-ц виданий 21.04.2016 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 49041,53грн.;

ВП № 51064151 виконавчий лист № 487/4786/15-ц виданий 21.04.2016 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 490,42 грн.;

ВП № 51219631 виконавчий лист № 751/5346/14 виданий 16.07.2014 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») боргу в сумі 27819,60грн.;

ВП № 53084329 виконавчий лист № 2/487/2642/2014 виданий 21.08.2015 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» боргу в сумі 73362,17грн.;

ВП № 51219677 виконавчий лист № 751/5346/14 виданий 16.07.2014 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») боргу в сумі 243,60грн.;

ВП №51219677 виконавчий лист №751/5346/14 виданий 16 липня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу сумі 243 грн.60 коп.;

Всього з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження сума боргу складає 175 505 грн.57 коп.

Крім того, до відділу ДВС надійшли ще виконавчі документи, які приєднані до зведеного виконавчого провадження 07 травня 2019 року:

судовий наказ №2-н/487/48/13, виданий 14.11.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» заборгованості у розмірі 536,21 грн.(ВП №56083462);

виконавчий лист № 2/1412/2727/12, виданий 14.06.2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» заборгованості у розмірі 327,10 грн.( ВП № 56083347).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2017 року було задоволено подання державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Судом під час постановлення зазначеної ухвали встановлено, що боржник ОСОБА_1 своїми діями ухиляється від виконання судових рішень.

Звертаючись до суду з заявою про скасування заходів, заявник стверджував, що відпала необхідність у застосуванні до неї тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, так як стягнення заборгованості можливо за рахунок реалізації належного їй на праві власності нерухомого майна - 44/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

За приписами ч.5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Вирішуючи означене питання, колегія суддів приходить до висновку, що обмежувальний захід було застосовано до боржника у зв`язку із встановленням судом факту свідомого ухилення від виконання рішення суду.

За змістом ст. 441 ЦПК України скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Сукупність досліджених обставин справи, не дають на даний час дійти переконливого висновку про наявність обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів, оскільки після набрання законної сили судовим рішенням про обмеження у тимчасовому виїзді за межі України ОСОБА_1 не вчинила жодних дій на виконання боргових зобов`язань за якими дане обмеження встановлено, жодної суми в рахунок сплати заборгованості по виконавчим документам не внесла, своїми діями перешкоджає державному виконавцю в їх реальному виконанні, надає державному виконавцеві неправдиві відомості щодо належного їй на праві власності майна, не надає безперешкодного доступу до належного їй на праві власності, відтак не можна стверджувати про очікуване виконання рішення суду.

Доказів існування об`єктивних причин, що перешкоджали боржнику виконати судове рішення в добровільному порядку суду надано також не було.

З огляду на викладене, обмеження боржника у праві виїзду за межі України є тією крайньою мірою, яка змусить останнього виконати свої зобов`язання по виконанню судового рішення, яке фактично не виконується починаючи з моменту його ухвалення.

Іншого дієвого механізму змусити боржника виконати рішення суду діюче законодавство України не містить, а тому саме з метою виконання рішення суду колегія вважає обґрунтованим застосування до боржника такої міри примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за межі України.

Висновок суду про те, що відпала необхідність у застосуванні тимчасового обмеження у праві виїзду, оскільки у боржника є нерухоме майно за рахунок реалізації якого можливо задовольнити вимоги стягувачів, є невірним, так як не є тією обставиною чи фактом, які вказують на те, що боржник почала виконувати рішення або сприяти його виконанню.

Так, з матеріалів справи вбачається, що опис та арешт нерухомого майна 44/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 було здійснено державним виконавцем лише після отримання судового рішення про примусове входження від 22 червня 2018 року, тобто через більше ніж два роки після відкриття проваджень про примусове стягнення коштів. До цього часу боржником жодних дій направлених на виконання рішення судів добровільно не вчинялося і на даний момент не вчиняється.

Крім того, вказане майно не забезпечує виконання рішень судів, адже передавалося на реалізацію і не було реалізовано.

У даному випадку необхідно виходити з пріоритету виконання рішення суду над правами особи, які в установленому порядку обмежені. Конституційній гарантії свободи вільного пересування не поширюються на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження права людини, зокрема для захисту прав і законних інтересі інших членів суспільства. Обмеження права особи на свободу пересування та вільного залишення меж України, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

У справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою "Напияло проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

З огляду на вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що наявність невиконаних станом на червень- вересень 2019 року виконавчих документів, що стали приводом для звернення державного виконавця із поданням про обмеження у 2017 році боржника у праві виїзду за межі України, є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування вжитого судом тимчасового обмеження, адже необхідність у застосуванні відносно боржника зазначеного тимчасового обмеження не відпала, а встановлені судом обмеження є виправданими, оскільки сприяють досягненню переслідуваної мети - гарантування повернення вказаних боргів.

Таким чином, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дійшов невірного висновку про наявність підстав для скасування застосованого до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тому оскаржувана ухвала підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу начальника Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 07 листопада 2017 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

______________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено18 вересня 2019 року.