ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Чернівці

Справа № 714/790/18

Провадження №22-ц/822/808/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Поляка Петра ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, головуючий у І-й інстанції Єфтемій С.М.

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» у вересні 2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 02 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші платежі на умовах, передбачених договором.

Однак, станом на 21 червня 2018 року відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 54 984, 66 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 981,07 грн, по процентам за користування кредитом 21 565, 81 грн, за пенею - 18 343,27 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн; штрафу (процентна складова) 2 594,51 грн, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 36 641, 39 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення представник відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 11 981, 07 грн, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені, комісії та штрафів просить відмовити.

Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що підписана відповідачем анкета-заява не містить відповідних відміток у графах про те, яку саме картку бажає отримати ОСОБА_2 , не вказано бажаний кредитний ліміт, а також відсутня відмітка про ознайомлення і вручення пам`ятки клієнта, в тому числі тарифів і основних умов обслуговування та кредитування.

До відносин за кредитним договором застосовується положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

ОСОБА_2 отримав кредитну картку з встановленим лімітом 15 000 грн. Отже, доведеним є лише факт наявності у ОСОБА_2 заборгованості за кредитом в сумі 11 981, 07 грн згідно з наданим банком розрахунком.

На апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» подало відзив, у якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин четвертої та шостої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами четвертої та шостої статті 19, частини першої статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що отримання відповідачем у кредит грошових коштів підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Проте з таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 02 квітня 2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку» (а.с. 10).

В Анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» з підписом клієнта ОСОБА_2 від 02 квітня 2013 року містяться його анкетні дані.

З довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк», видно, що на підставі укладеного між сторонами договору б/н від 02 квітня 2013 року, ОСОБА_2 було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , остання з яких має термін дії до останнього дня травня 2020 року (а.с.131).

З долученого до справи розрахунку заборгованості видно, що станом на 21 червня 2019 року у ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість у розмірі 54 984,66 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 11 981, 07 грн, за відсотками за користування кредитом 21 565, 81 грн, пені 18 343, 27 грн, штраф (фіксована частина) 500 грн; штраф (процентна складова) 2 594, 51 грн (а.с.5-9).

Однак висновки суду першої інстанції про те, що сторони досягли згоди на Умовах та Правилах надання послуг у «ПриватБанку», та сплачувати відсотки за користування кредитом є помилковими.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статями 626, 628 ЦК України договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У статті 634 ЦК України договір приєднання визначений як договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.

Згідно з частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 квітня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 02 квітня 2013 року містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З врахуванням вищенаведеного, обґрунтованими вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості є лише в частині тіла кредиту в розмірі 11 981, 07 грн, що не оспорюється та визнається самим відповідачем.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити в сумі, а саме, стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2013 року у розмірі 11 981, 07 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

АТ КБ «Приватбанк» за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1 762 грн.

ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 2 643 грн.

Так, за наслідком розгляду апеляційної скарги вимоги банку задоволені на 21,79%, а тому з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 383, 94 грн за подання позовної заяви до суду першої інстанції; апеляційні вимоги ОСОБА_2 задоволені на 100 %, тому з банку на його користь слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн, а в силу ч.10 ст.141 ЦПК України провести взаємозалік витрат.

Отже, з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 слід стягнути 2 259, 06 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Поляка Петра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 квітня 2013 року в розмірі 11 981 (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) гривня 07 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2 259 гривень 06 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

М.І. Кулянда