Справа №461/7118/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Рибак Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США, що станом на день подання позову за офіційним курсом НБУ України становить 56 200 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 31.03.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого, останній отримав позику - грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США, що станом на день подання позову, за офіційним курсом НБУ України, становить 56 200 гривень. Кошти відповідач отримав для реалізації земельної ділянки в с. Оброшино Пустомитівського району Львівської області та зобов`язався повернути вказану суму, однак свої зобов`язання за договором не виконав. 26.04.2017 року позивач звертався до ОСОБА_3 з вимогою повернути позику, однак така вимога відповідачем була проігнорована.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив задовольнити. Наголосив на тому, що передав за договором відповідачу саме 2000 доларів США.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив. При цьому, вказав, що відповідач отримав від позивача кошти у грошовій одиниці «гривня», а не «долари США». Крім того, вказав на виконання даного зобов`язання з прив`язкою до конкретної події реалізації земельної ділянки в с. Оброшино Пустомитівського району Львівської області відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку.

Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 ст.81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

31.03.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав позику - грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США.

Станом на день звернення до суду з позовною заявою за офіційним курсом НБУ України (28,06) вказана сума становить 56 120 гривень.

Факт укладення договору та передачі позичкодавцем коштів в сумі 2 000 доларів США позичальнику ОСОБА_3 підтверджується розпискою від 31.03.2016 року /а.с.9/.

Позивачем надано оригінал вказаної розписки, який оглянутий та досліджений судом в судовому засіданні.

Як видно зі змісту розписки відповідач отримав у борг грошові кошти у грошовій одиниці «долар США», про що свідчить позначка «».

Представник відповідача вказує, що валютою зобов`язання виступала гривня України.

Разом з тим, суд не погоджується з таким твердженням, виходячи з нижченаведеного.

З дослідженої в судовому засіданні розписки видно, що грошовий еквівалент позики відображений у ній двічі, у цифровому відображенні та прописом, як «2000» та «дві тисячі», відповідно. В кожному з наведених випадків, одразу за відображеним еквівалентом міститься графема (позначка) «».У процесі розгляду справи ні відповідач, ні його представник не заперечили той факт, що розписка була укладена та написана саме в тому вигляді у якому вона надана суду.

Загальновідомим та загальнодоступним є той факт, що графема «» символізує національну валюту США долари. Так, символ долара графема «» використовується в сучасних комп`ютерних шрифтах (Bodoni MT, Bradley Hand ITC, Brush Script MT, Chiller, Engravers MT, Forte, Garamond, Gigi, Harrington, Jokerman, Kunstler Script, Magneto, Modern No. 20, Palace Script MT і Rage Italic), в стандарті Unicode (уніфіковане кодування промисловий стандарт, розроблений, щоб забезпечити цифрове представлення символів усіх писемностей світу та спеціальних символів, удосконалений сумісно з стандартом Універсальний Набір Символів (Universal Character Set UCS) і опублікований у формі книги Стандарт Юнікод), «Вікіпедії», банківських та фінансових документах, прес-релізах засобів масової інформації, оголошеннях фінансових установ щодо співвідношення курсу валют, тощо.

Водночас, загальновідомим, в тому числі із вищеперелічених джерел, є той факт, що національна валюта України «гривня» позначається графемою «?».

У ході розгляду справи ні відповідач, ні його представник не подали суду жодного доказу стосовно спростування твердження позивача з приводу валюти зобов`язання. Більше того, представником відповідача суду не було надано жодного аргументованого пояснення щодо наявної в розписці графеми «», а також не спростовано належними та допустимими засобами доказування доводів позивача щодо валюти зобов`язання.

Таким чином, суд приходить до переконання про необґрунтованість тверджень представника відповідача щодо валюти укладеного договору, знаходить їх такими, що спрямовані на безпідставне зменшення самого розміру зобов`язання, а тому їх відхиляє.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього кодексу та актів цивільного законодавства.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частина.1 ст.1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1. ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

З матеріалів справи видно, що позивач 26.04.2017 року направляв відповідачу вимогу про повернення суми заборгованості в строк 10 днів з дня одержання вимоги /а.с.10/, однак останній належним чином не відреагував та зобов`язань за вищезгаданим договором позики не виконав.

Представник відповідача в ході розгляду справи вказав, що строк виконання зобов`язання за вищевказаним договором (розпискою) встановлений з вказівкою на конкретну подію.

Разом з тим, з наданої суду копії листа відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області від 31.05.2017 року (а.с. 12) видно, що відомості щодо права власності на земельну ділянку, яка розташована на території Оброшинської сільської ради гр. ОСОБА_3 відсутні. Наведене свідчить про те, що відповідач в момент укладення договору (написання розписки) знав про відсутність в його володінні на праві власності земельної ділянки, посилання на яку відображено у вищезгаданій розписці. Відтак, відповідач в момент укладення договору (написання розписки) усвідомлював та розумів той факт, що така подія як реалізація ним земельної ділянки відображеної у розписці не зможе настати a priori, внаслідок відсутності в його власності такої ділянки.

Таким чином, в ході судового розгляду відповідачем та його представником не спростовані твердження позивача, які відображені як в позовній заяві, так і у вимозі (а.с.10) щодо визначеного строку виконання зобов`язання один рік.

За змістом статті 524 ЦК України, грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За наведених обставин, суд вважає встановленим факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики та наявності у ОСОБА_3 зобов`язання перед ОСОБА_1 , а також того, що внаслідок невиконання своїх зобов`язань за даним договором у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка підтверджується матеріалами справи, доказами досліджені в процесі судового розгляду та, відповідно, становить 56 120,00 гривень.

Відповідач та його представник в ході розгляду справи не подали суду жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог та доводів позивача. Аргументи відповідача щодо отримання грошових коштів від позивача у гривні також не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, при цьому спростовуються змістом складеної 31.03.2016 року розписки та вищевказаними у даному судовому рішенні обставинами.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача грошові кошти в сумі 56 120,00 гривень, за договором позики, відповідно до курсу НБУ на момент звернення до суду, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, яка складає: 56 120/56 200х704,80= 703,80 гривень.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 56 120 (п`ятдесят шість тисяч сто двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) 703 (сімсот три) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2019 року.