Житомирський апеляційний суд
Категорія 43 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді Миніч Т.І.,

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 11 грудня 2018 року, яка постановлена під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф. у м.Житомирі

у цивільній справі №295/15338/17 за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування Житомирської міської ради в особі Служби у справах дітей, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання частково незаконним і скасування рішення від 29.11.2016 №5 спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, про визнання частково незаконним і скасування рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.10.2017 №957 та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання частково незаконним і скасування рішення від 29.11.2016 №5 спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, про визнання частково незаконним і скасування рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.10.2017 №957 та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 11 грудня 2018 року вказану позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч.5 ст. 223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно залишив позовну заяву без розгляду, оскільки вказав, що він був повідомлений належним чином про судові засідання 22.10.2018 року та 11.12.2018 року. Проте, це не відповідає дійсності, а відтак не було підстав для застосування положень статей 223, 257 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що справа неодноразово призначалась до розгляду, проте позивач в судові засідання 22.10.2018 року та 11.12.2018 року не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, справа призначалась до розгляду неодноразово, зокрема, на 22.10.2018 року та 11.12.2018 року. На вказані дати позивач до суду не з`явився.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази про належне повідомлення позивача про судове засідання 11.12.2018 року, оскільки поштове відправлення із судовою повісткою повернулося на адресу суду, що не є належним повідомлення особи про розгляд справи в розумінні положень ЦПК України. Крім того, як зазначає у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , він перебував на лікуванні у хірургічному відділенні із 11.12.2018 року.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

У пункті 3 частини першої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 6 частини другої статті 43 ЦПК України).

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду суд першої інстанції виходив лише з наявності відомостей про належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.

Разом з тим, суд не звернув уваги на передбачену законом (ч.5 ст.223 ЦПК) умову, за якої можливе залишення позову без розгляду, а саме, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи по суті, а також відсутність доказів про належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи 11.12.2018 року (а.с. 166-167 том 1)

Ця обставина не знайшла свого відображення в оскаржуваній ухвалі.

Зважаючи на тривалий розгляд спору, суд не зазначив, чи перешкоджає неявка позивача вирішенню спору по суті.

За наведених обставин та відповідно до п.1 ч.1 ст.379 ЦПК оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 11 грудня 2018 року скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження її розгляду по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 19.09.2019 року.