Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 301/1111/16-ц

провадження № 61-25929св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 рокуу складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 43 300 грн зі сплатою 14,5 % річних на строк до 10 жовтня 2013 року.

Згідно з договором від 18 травня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи».

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 23 грудня 2015 року його борг перед банком становив 61 537,24 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 42 837,94 грн, заборгованість за процентами - 16 889,36 грн, заборгованість за комісією - 1 809,94 грн.

У зв`язку з порушенням умов кредитного договору ОСОБА_1 13 січня 2016 року була направлена письмова вимога про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність її погашення у строк до семи днів з дня її відправлення, однак така відповідачем залишена без реагування.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Кредитні ініціативи», змінивши та уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором за період з 01 червня 2009 року до 30 листопада 2016 року у розмірі 28 264,52 грн, яка складається із заборгованості за процентами у розмірі 25 409,75 грн та із заборгованості по комісії у розмірі 2 854,77 грн, та 1 378 грн на відшкодування судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року у складі судді Пітерських М. О. у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2009 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 20 жовтня 2008 року у розмірі 50 483,93 грн, яка існувала станом на 10 травня 2009 року, а також звернено стягнення на предмет застави - автомобіль. Часткове погашення боргу на виконання рішення суду відбулося 25 лютого 2014 року та 10 жовтня 2016 року і грошові кошти повинні були зараховуватися банком на погашення заборгованості, що визначена рішенням суду. Проте надані на погашення боргу суми були направлені банком на погашення боргу за процентами та комісією за період з 20 жовтня 2008 року до 10 березня 2014 року, у зв`язку з чим відбулось подальше нарахування процентів за користування кредитом у більшому розмірі. При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру кредитної заборгованості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року скасовано.

ПозовТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 25 409,75 грн процентів і 2 854,77 грн комісії за кредитним договором від 20 жовтня 2008 року, а також 2 893,80 грн судового збору.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на відповідні правові позиції Верховного Суду України, виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, тому стягнув заборгованість за процентами та комісію.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в указаній справі і витребувано цивільну справу № 301/1111/16-ц з Іршавського районного суду Закарпатської області.

У серпні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

У травні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що всупереч вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не встановив і не зазначив у рішенні дати повного виконання ним рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2009 року, тому не може бути точним розрахунок процентів, який зазначено у рішенні апеляційного суду.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що не надавши на вимогу суду повного розрахунку заборгованості за кредитним договором, позивач не довів позовних вимог.

Також заявник вважає, що позивач не мав права пред`являти до нього вимогу за кредитним договором за період до кінця 2016 року, оскільки строк дії кредитного договору до 10 жовтня 2013 року, при цьому наявне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2009 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 і ТОВ «ПростоФінанс» укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 43 300 грн зі сплатою 14,5 % річних на строк до 10 жовтня 2013 року. Цільове призначення кредиту - для оплати позичальником автотранспортного засобу, який був переданий ТОВ «ПростоФінанс» у заставу.

Рішенням Оболонського районного суду від 07 жовтня 2009 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПростоФінанс» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2008 року у розмірі 50 483, 93 грн, яка виникла станом на 10 травня 2009 року. Звернуто стягнення у розмірі 51 240,77 грн на предмет застави - автомобіль. (а.с. 173 - 175 т. 1).

На виконання рішення суду ОСОБА_1 сплатив 25 лютого 2014 року - 24 231, 71 грн і 12 жовтня 2016 року - 13 454,55 грн.

18 травня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с. 80 - 84 т. 1), тобто ТОВ «ПростоФінанс» відступило право грошової вимоги за кредитним договором від 10 жовтня 2008 року ТОВ «Кредитні ініціативи».

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 належним чином умов кредитного договору станом на 23 грудня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 61 537,24 грн. (а.с. 76 - 77 т. 1).

13 січня 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслало відповідачу вимогу про досудове врегулювання спору (а.с. 78 - 79 т. 1), однак вимога залишена ОСОБА_1 без реагування.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та

в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

(стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування відсотків та пені за кредитним договором.

Оскільки кредитодавець самостійно, на власний розсуд, скориставшись своїм правом, достроково припинив на майбутнє дію кредитного договору та змінив строк кредитування, то за відсутності належної правової підстави (яка через власні дії кредитодавця є такою, що припинена), відсутні й підстави для нарахування відсотків після дострокового припинення кредитного зобов`язання.

При цьому вимоги на підставі частини другої статті 625 ЦК України ТОВ «Кредитні ініціативи» не пред`являло.

Отже, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, у якому правильно зазначено, що преюдиційним судовим рішенням з позичальника достроково стягнуто кредитну заборгованість.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи скасування рішення апеляційного суду, беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 1 653,60 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2017 рокускасувати, рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 1 653,60 грн (одна тисяча шістсот п`ятдесят три грн 60 коп.).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець