ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1428/18 Номер провадження 22-ц/814/2070/19Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мартинюка Олександра Сергійовича, представника відповідача ОСОБА_1 , на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 15:04:31 год. по 15:34:54 год., дата виготовлення повного тексту рішення 16 травня 2019 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , зацікавлена особа: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору голова Новосанжарської районної адміністрації Полтавської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зацікавлена особа: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітніх дітей, після уточнення та доповнення вимог, просив негайно відібрати у відповідачки ОСОБА_4 малолітнього сина ОСОБА_5 , передати дитину на утримання та виховання йому, та визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги мотивував тим, що від шлюбу з відповідачкою мають двох синів. В ІНФОРМАЦІЯ_1 2019 року ОСОБА_8 забрала молодшого сина ОСОБА_9 , і вивезла його в м.Лубни за місцем її теперішнього проживання зі своїм співмешканцем. В спілкуванні з сином ОСОБА_10 мати дитини йому відмовляє, дитина перестала відвідувати школу.

Старший син ОСОБА_11 , який є особою з інвалідністю, перебуває на диспансерному обліку, продовжує навчатись в школі, проживає разом із батьком та бабою, скучає за молодшим братом ОСОБА_10 .

У січні 2019 року ОСОБА_8 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявлені вимоги мотивувала тим, що вона разом з своїм молодшим сином ОСОБА_10 змушена була переїхати до своїх батьків в м. Лубни, так як батько дітей зловживав алкогольними напоями. Старший син ОСОБА_11 залишився проживати з батьком до закінчення навчального року. У спілкування з старшим сином ОСОБА_2 їй відмовляє, забороняє спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні. Вважає, що діти повинні проживати з нею, оскільки вона має для цього необхідні житлові умови, працевлаштована, має змогу забезпечити дітей всім необхідним.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.03.2019 року залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , зацікавлена особа: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, голову Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області (т.2 а.с.16).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволено частково.

Визначено місце проживання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 736 грн. 60 коп. та 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , зацікавлена особа: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Мартинюк О.С. представник відповідача ОСОБА_8 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову і задовольнити зустрічні позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції дав однобоку оцінку наявним у справі доказам безпідставно надав перевагу доказам ОСОБА_2 , у зв`язку з чим зробив хибний висновок про те, що ОСОБА_4 неналежно виконує свої батьківські обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 навів свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис №48 (т.1 а.с.10).

У шлюбі подружжя має двох малолітніх синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т.1 а.с.11,13).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (т.1 а.с.64, 65).

Згідно довідки виконавчого комітету Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області ОСОБА_2 . зареєстрований та постійно проживає на території Лелюхівської сільської ради у домоволодінні матері ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.27).

Житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності ОСОБА_13 (мати ОСОБА_2 ), що підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 18.07.2002 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Лелюхівської сільської ради № 86 від 12.04.2002 року (т.1 а.с.18).

З довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №681/02-26 від 13.07.2018 року до складу сім`ї ОСОБА_2 належать: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_7 , син ОСОБА_6 (т.1 а.с.14).

Згідно довідки Лубенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Лубенської міської ради Полтавської області № 72 від 21.08.2018 року ОСОБА_14 навчається в 1-В класі цього навчального закладу (т.1 а.с.76).

Відповідно довідок опорного закладу «Новосанжарська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Новосанжарської районної ради Полтавської області від 10.09.2018 року ОСОБА_15 є учнем 4Г класу, а ОСОБА_14 1Б класу цього навчального закладу (т.1 а.с.17).

З довідки Лубенського навчально-виховного комплексу №9 «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Лубенської міської ради Полтавської області №17 від 08.02.2019 року та характеристики ОСОБА_6 навчається у І класі цього навчального закладу (т.1 а.с.192, 235).

З посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 13.07.2018 року Управлінням соціального захисту населення Новосанжарської РДА, вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є особою з інвалідністю, законним представником (опікуном) якого є батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.21).

Відповідно до довідки від 02.11.2017 року ОСОБА_7 є особою з інвалідністю з дитинства та знаходиться на диспансерному обліку в Новосанжарському центрі ПМСД (т.1 а.с.117).

Згідно акту від 18.10.2018 року ОСОБА_4 проживає в громадянському шлюбі з ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 , та ведуть спільне господарство (т.1 а.с.80).

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 вбачається, що 15 березня 2019 року у Лубенському міськрайонному відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області укладено шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_4 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_17 т.2 а.с.13).

Згідно актів обстеження умов проживання від 14.06.2017 року, від 10.07.2018 року, від 06.11.2018 року, від 28.03.2019 року, складених службою у справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації, акту обстеження господарства від 28.08.2018 року, складеного Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, встановлено, що за місцем фактичного проживання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , позивачем ОСОБА_2 створені всі належні умови для життя дітей (т.1 а.с.15, 16, 128, 219, т. 2 а.с.50).

Згідно висновку Лубенської міської ради від 20 серпня 2019 року, який складений на вимогу Полтавського апеляційного суду (ухвала від 31 липня 2019 року т.3 а.с.19-22), малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ,можливо проживати з матір`ю ОСОБА_18 .

Частково задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості первісних позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, оскільки батько дітей створив належні умови для проживання дітей, має бажання займатися вихованням дітей, піклуватися про їх фізичний та духовний розвиток, дбати про їх матеріальне забезпечення, має бажання та можливості забезпечувати дітей необхідним харчуванням та медичним доглядом і лікуванням.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині негайного відібрання від матері ОСОБА_3 малолітнього сина ОСОБА_6 без позбавлення її батьківських прав та передачі його батьку ОСОБА_2 на утримання та виховання, суд першої інстанції виходив з того, що в даному конкретному випадку розлучення матері з сином, проти волі останнього, на думку суду, не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності і розумності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Спірні правовідносини врегульовані нормами СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», міжнародними правовими актами, практикою Європейського суду з прав людини, згідно яких основоположними правовими принципами у вирішенні питань, пов`язаних з дитиною, є:

По-перше, рівність прав батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини, зокрема права на гармонійний розвиток, належне виховання і утримання. При вирішенні спору щодо дитини, у тому числі і про її місце проживання, у першу чергу мають бути забезпечені інтереси самої дитини, а вже тільки потім інтереси батьків (ст.7, ст.141, ст.161 СК України, ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.1 ст.3, ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, параграф 76; рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, параграф 54).

По-друге, істотним у забезпеченні пріоритету інтересів дитини при вирішенні питань опіки над нею є подолання (викорінення) гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї. Презумпція чи принцип переваги матері у питаннях опіки заперечується. Отже, встановлення місця проживання малолітніх (неповнолітніх) дітей з батьком не є розлученням із матір`ю (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2009 року у справі «Цаунеггер проти Німеччини», заява № 22028/04, параграф 46; Постанова Парламентської асамблеї Ради Європи №2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька»).

Такі ж критерії для вирішення спорів, що стосуються визначення місця проживання дітей, утверджує Верховний Суд (див. постанову ВП ВС від 17 жовтня 2018 року, справа № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18).

По суті доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, на переконання ОСОБА_3 , суд першої інстанції дав неправильну оцінку доказам у справі, а тому його висновки є хибними.

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.77 80 ЦПК України).

Перевіривши надані суду докази, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів кожної із сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції у контексті дотримання принципу пріоритету інтересів дітей, приймає до уваги такі факти, що належним чином доведені:

обидві дитини (хлопчики) народилися і виросли у соціальному середовищі, де мешкає їхній батько, який створив для них належні умови життя, виховання, тощо;

обидві дитини (хлопчики), зважаючи на їхній вік (десять і вісім років), усвідомлюють свою кровну спорідненість, мають прихильність одне до одного, бажають проживати разом, отже їхнє роздільне проживання не є допустимим;

старший син ОСОБА_11 , який категорично заперечує проти переїзду для проживання разом з матір`ю, має істотні вади здоров`я, його переміщення (проти його волі) до нового місця проживання очевидно матиме суттєвий негативний вплив на нього, щонайменше у період адаптації у новому соціальному середовищі;

мати дітей проживає у іншому населеному пункті, уклала шлюб і проживає з іншим чоловіком ОСОБА_16 , щодо якого відсутні достатні і переконливі докази про його ставлення до дітей, характер стосунків між ним і дітьми, тощо;

повернення молодшого сина ОСОБА_9 до свого постійного місця помешкання, зважаючи на нетривалий час його проживання разом з матір`ю, його вік, його позитивне ставлення до батька, старшого брата, не буде мати для нього глибоких та незворотніх негативних наслідків.

Опитування обох дітей апеляційним судом підтверджує наведені висновки.

Обидва батьки мають приблизно рівні можливості щодо забезпечення належного утримання та виховання своїх дітей, судом не встановлено обставин, які б категорично унеможливлювали проживання обох дітей з батьком чи з матір`ю, проте вирішальними обставинами у розв`язанні цього конкретного спору є те, що стан здоров`я старшого сина ОСОБА_19 , його чітка позиція і бачення свого місця проживання разом з батьком з великою вірогідністю можуть стати чинниками, які спровокують вкрай негативні наслідки для цієї дитини у разі її примусового переміщення для постійного проживання з матір`ю.

Встановлені факти у сукупності з іншими обставинами, зокрема відсутність у батьків бажання вирішити спір щодо дітей у позасудовому порядку, ступінь гостроти неприязнених відносин між ними, дають підстави для висновку, що задля забезпечення найкращих інтересів дітей, принаймі як тимчасовий захід, буде правильним визначити їхнє місце проживання з батьком, тобто у звичному для них соціальному середовищі.

Інші доводи апеляційної скарги, зважаючи на предмет спору, не мають істотного значення та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі також відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мартинюка Олександра Сергійовича, представника відповідача ОСОБА_20 , залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов