Справа № 439/1493/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/42/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Львів

Справа № 439/1493/15-ц

Провадження №22-ц/811/42/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участі представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5

на ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2018 року у складі судді Бородійчук О.І.

у справі

за скаргою ОСОБА_5 на дії державного виконавця ,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії державного виконавця відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_5 подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, а судом не дано належної оцінки доказам у справі. Зазначає, що в ході проведення виконавчих дій була проведена оцінка майна, а саме Ѕ частини нежитлової будівлі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 352,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Вважає, що оцінка проведена ФОП ОСОБА_6 є надто заниженою, а її результати є необ`єктивними. Вказує, що ним було проведено повторну оцінку, та згідно висновку нової експертизи вартість майна є значно вищою від оцінки проведеною ФОП ОСОБА_6 Звертає увагу, що в заяві оцінювача ФОП ОСОБА_6 зазначає, що проводив лише зовнішній огляд об`єкта оцінки, всередині приміщення такої оцінки не проводилось.

Просить скасувати ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2018 року та винести нову ухвалу, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває зведене виконавче провадження ВП № 53643693 з виконання виконавчого листа № 439/1493/15-ц, виданого 16.02.2016 року Бродівським районним судом Львівської області про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 186130,82 Євро, що за курсом 24,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.08.2015 року складає 4476 446,28 грн., виконавчого листа № 439/381/17, виданого 13.11.2017 року Бродівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 191178,17 грн. (ВП№ 55638205) та постанови про стягнення виконавчого збору № ВП№ 46960519 в сумі 8893,96 грн., виданої 30.03.2018 року (ВП№ 56101678).

15.06.2018 року постановою державного виконавця ВП №53643693 описано й накладено арешт на майно боржника, а саме: 1/2 магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1.

22.06.2018 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення оцінки вищезазначеного описаного та арештованого майна у відповідності до вимог ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Про результати визначення вартості (оцінки) майна повідомлено сторонам виконавчого провадження, що стверджується листом від 01.08.2018 та списком відправлення рекомендованої кореспонденції №92.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції прийшов до висновку, що сторони виконавчого провадження були належним чином повідомлені про результати визначення вартості чи оцінки майна, що передається на реалізацію. Їм було роз'яснено, що у разі, якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення, а тому державний виконавець діяв відповідно до закону і права скаржника ОСОБА_8 не було порушено, а тому скарга є безпідставною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у статті 16 ЦК України.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 7.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», У справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

При цьому суди мають враховувати, що суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно з приписами ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

За ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - «Визначення вартості майна боржника. Оцінка майна боржника».

1. Визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

2. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

3. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

4. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

5. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

6. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Частиною 6 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Даним Стандартом (п.п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт №2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 №1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись у відповідності до Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна" з урахуванням вимог Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з приписами п. 50 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об'єктом оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; - ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; - вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; - узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; - складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; - доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об'єктом оцінки шляхом доступу до нього.

В скарзі ОСОБА_8 зазначає, що оцінювачем ФОП ОСОБА_6 під час здійснення оцінки спірного нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 352,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, не було проведено належного огляду об'єкта оцінки - виключно зовнішній огляд. Даних про те, що боржник будучи повідомлений про день такого огляду не забезпечив доступу до приміщення у матеріалах справи відсутні, як і дані про те, що державний виконавець зверталась до боржника з цією метою.

Оскільки оцінювачем не було проведено належного огляду предмету оцінки в порушення вимог закону, вказане могло вплинути на визначення ринкової оцінки об'єкту. Як вбачається з висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки проведеного ТОВ «Меркурій Партнерс» на замовлення ОСОБА_5 за яким вартість об'єкту нерухомості становить значно більшу від визначеної в рамках виконавчого провадження.( т.1 а.с.172)

Цю обставину підтвердив державний виконавець Пушкар І.Є. в суді апеляційної інстанції,окрім того, в звіті міститься заява ОСОБА_6 в якій він зазначає, що у зв`язку з неможливістю забезпечити замовником огляду об`єкта оцінки, оцінювачем був проведений лише зовнішній огляд.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що скарга ОСОБА_8 в частині визнання рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо визначення вартості (оцінки) Ѕ частини нежитлової будівлі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 352, 9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 неправомірним та зобов`язання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами провести повторну оцінку 1/2 частини нежитлової будівлі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 352,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.

Щодо вимоги ОСОБА_8 про визнання недійсним висновку про вартість Ѕ частини нежитлової будівлі, колегія суддів вважає, що такий спосіб захисту не передбачений вимогами закону та вказаний висновок як і сама процедура оцінювання як вказано вище у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та вбачається із вимог закону входить у комплекс дій, які проводить державний виконавець з оцінки арештованого майна.

Звіт про оцінку майна, є документом, який фіксує дії суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов'язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов'язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Вказане є правовою позицією Великої палати Верховного Суду у справі №914/881/17 від 13.03.2018 року та додатково свідчить про відсутність такого способу захисту як перевірка законності звіту про оцінку як окремого акту.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_5 на дії державного виконавця - задовольнити частково.

Визнати рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо визначення вартості (оцінки) Ѕ частини нежитлової будівлі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 352, 9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - неправомірним.

Зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами провести повторну оцінку 1/2 частини нежитлової будівлі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 352,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні решти скарги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

Головуючий

Судді