Справа № 357/959/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :
28.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із вищевказаною заявою, в якій просив встановити юридичний факт його поранення, що трапилося 15.07.2014 року при виконанні обов`язків військової служби поблизу с. Поріччя Краснодонського району Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обгрунтування вимог вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . На початку березня 2014 року він був призваний на військову службу, звання молодший сержант, посада командира телефонного відділення. Крім того, в період з 01.05.2014 року по 16.07.2014 року він був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні їх проведення і захисті незалежності цілісності України. Станом на 15.07.2014 року їх підрозділ опорних пунктів 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 був дислокований поблизу с. Поріччя Краснодонського району Луганської області. Згідно оперативної інформації Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ станом на 11.07.2014 року, ситуація в районі проведення бойових дій на території Луганської області була складною. При цьому, російськими військовими було обстріляно з реактивної установки 2Град» блокпост українських військових в районі Луганської області. 15.07.2014 року близько 16 години 30 хвилин, він отримав термічні опіки верхніх та нижніх кінцівок, поперекової ділянки 30-40% в результаті обстрілу артилерійським вогнем ротних опорних пунктів 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 . Першу медичну допомогу отримав на місці поранення. В подальшому, з 29.07.2014 року по 28.08.2014 року, знаходився на лікуванні в опіковому відділенні Київської міської клінічної лікарні №2. З 28.08.2014 року по 20.09.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в клінічному санаторії. Довідками військово-лікарської комісії від 29.09.2014 року №370 від 16.10.2014 року №415 та від 03.11.2014 року №466, встановлено, що захворювання (травма, поранення, контузія, каліцтво), а саме після опікові гіпертрофовані рубці верхніх та нижніх кінцівок, поперекової ділянки внаслідок термічного опіку ІІ-ІІІ А ступеню 30-40% з тимчасовим порушенням функцій пов`язані з проходженням військової служби. В подальшому, він був направлений на стаціонарне лікування. Йому було встановлено діагноз стан після термічного опіку обличчя, шиї, вушних раковин, кистей та передпліч обох рук, нижніх кінцівок ІІ-ІІІ А,Б ступеню 40% (15%) у вигляді множинних колоїдних та спастичних рубців, схильних до вираз кування, які помірно обмежують руки в суглобах та значно утрудняють носіння військової форми одягу та спорядження, міокардіофібріоз, СН-0 стадія, хронічний холецистит, фаза ремісії, без порушення функцій. Згідно з п.13 Свідоцтва про хворобу від 01.12.2014 року №832, він визнаний непридатним до військової служби. В період з 29.01.2015 року по 25.06.2015 року знаходився на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №2. Відповідно до довідок МСЕК серії АГ №005715 та серії АВ №0764870 йому було присвоєно 3 групу інвалідності. При цьому, він знаходився на індивідуальній реабілітації. Також, ним було отримано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 та посвідчення ветерана війни-інваліда війни. Указом Президента України від 26.02.2015 року №109/2015 його було нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня. Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України він отримав поранення 15.07.2014 року поблизу с. Поріччя Краснодонського району Луганської області. Проте, довідки військово-лікарської комісії від 29.09.2014 року №370, від 16.10.2014 року №415 та від 03.11.2014 року №466 видані на його ім`я, як і інші документи, що відповідно до законодавства встановлюють причинний зв`язок травм (поранень, контузій, каліцтв) не визначають причинно-наслідкового зв`язку цих травм (після опікові гіпертрофовані рубці верхніх та нижніх кінцівок, поперекової ділянки внаслідок термічного опіку ІІ-ІІІ А ступеню 3-40% з тимчасовим порушенням функцій) із збройною агресією Російської Федерації проти України, що необхідно йому для досягнення мети цього звернення набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту. Вважає, що саме внаслідок військової агресії Російської Федерації на території Луганської області України було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, тому просить встановити юридичний факт, що він отримав поранення 15.07.2014 року при виконані обов`язків військової служби поблизу с.Поріччя Краснодонського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

ОСОБА_1 до суду подав заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю та просив їх задовольнити.

Міністерство соціальної політики України в судове засідання представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суд не повідомили.

Представник Російської Федерації до суду не з`явився, через Посольство вказаної держави, був повідомлений належним чином про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється громадянином України, зареєстрований та проживає в м. Біла Церква Київської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого 10.12.1996 року міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області (а.с.23-28).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 під час мобілізації був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується повістками (а.с.29).

Як вбачається з військового квитка НОМЕР_5 (а.с.30-40) ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області з метою виконання службових (військових завдань) у складі Військової частини п/п НОМЕР_1 на посаді командира телефонного відділення військової частини з 01.05.2014 року по 16.07.2014 року, що також підтверджується довідкою військової частини п/п НОМЕР_1 від 21.10.2014 року №4493 (а.с.41).

З довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с.42) вбачається, що сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 01.05.2014 року по 16.07.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Підстава: розпорядження першого заступника Начальника Генерального штабу від 31.05.2014 року №304/2595, накази першого заступника керівника АТЦ при СБУ від 23.06.2014 №36 та від 22.08.2014 року №98.

Згідно довідки Білоцерківського об`єднаного міського військового комісаріату від 21.04.2015 року №4/278 (а.с.43) вбачається, що молодший сержант у запасі ОСОБА_1 , 1979 року народження, дійсно з 18.06.1997 року по 14.12.1998 року та з 11.03.2014 року по 24.03.2015 року знаходився на військовій службі в Збройних Силах. Приймав участь в АТО на території Донецької і Луганської областей з 01.05.2014 року по 16.07.2014 року в складі в/ч пп НОМЕР_1 .

З копії довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15.09.2014 року №795 (а.с.108) вбачається, що сержант за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , 1979 року народження, 15.07.2014 року одержав термічні опіки верхніх та нижніх кінцівок, поперекової ділянки 30-40%, за тих обставин, що близько 16 год. 30 хв. 15.07.2014 року, в результаті обстрілу артилерійським вогнем ротних опорних пунктів 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованих на відстані близько 4 км південно-східніше с. Поріччя Краснодонського району Луганської області, який вівся невстановленими особами. Підстава: акт розслідування від 12.08.2014 року, проведеного згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 04.08.2014 року №177.

Як вбачається з виписки з історії хвороби №842/328 опікового відділення для дорослих (а.с.109) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14.07.2014 року отримав травму опік полум`ям ІІ-ІІІ ст.40% (15%) тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, травма внаслідок бойових дій під час АТО.

Даний факт також, підтверджується довідкою міської лікарні №2 м. Києва (а.с.110) та витягом із медичної амбулаторного, стаціонарного хворого ОСОБА_1 (а.с.111-112).

Згідно довідки військово-лікарської комісії (а.с.114), молодшому сержанту ОСОБА_1 , 1979 року народження, в/ч НОМЕР_1 , у ЗСУ з 11.03.2014 року, Білоцерківським ОМВК Київської області, було проведено медичний огляд госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_6 25.09.2014 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва). Після опікові гіпертрофовані рубці верхніх та нижніх кінцівок, поперекової ділянки, внаслідок термічного опіку (15.07.2014 року) ІІ-ІІІ А ступеню 30-40% з тимчасовим порушенням функцій. Травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Довідка про травму №795 від 15.09.2014 року командира в/ч пп НОМЕР_1 . На підставі ст.81 графи ІІ розкладу хвороби, потребував звільнення від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів.

Також, згідно довідок військово-лікарської комісії від 16.10.2014 року та від 03.11.2014 року молодшому сержанту ОСОБА_1 , 1979 року народження, в/ч НОМЕР_1 , у ЗСУ з 11.03.2014 року, Білоцерківським ОМВК Київської області було проведено медичний огляд госпітальної ВЛК в/ч НОМЕР_6 та надано звільнення від виконання обов`язків служби на 15 діб. Командуванням частини направлений на ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби (а.с.113, 115).

20.11.2014 року ОСОБА_1 було направлено на стаціонарне лікування з діагнозом, після опікові гіпертрофовані рубці верхніх та нижніх кінцівок, поперекової ділянки, внаслідок термічного опіку, що підтверджується направленням №5406 від 20.11.2014 року №3427 (а.с.116).

Як вбачається з Виписного епікриза Міністерства Оборони України Білоцерківського гарнізонного госпіталя (військова частина НОМЕР_6 ) (а.с.117) ОСОБА_1 , 1979 року народження, перебував на стаціонарному обстеженні на лікуванні в хірургічному відділенні з 24.11.2014 року по 01.12.2014 року. Діагноз: стан після термічного опіку (15.07.2014) обличчя, шиї, вушних раковин, кистей та передпліч обох рук, нижніх кінцівок ІІ-ІІІ А,Б ступеню 40% (15%) у вигляді множинних колоїдних та спастичних рубців, схильних до виразкування, які помірно обмежують рухи в суглобах та значно утруднюють носіння військової форми одягу та спорядження. Міокардіофіброз, СН-0 стадія. Хронічний холецистит, фаза ремісії, без порушення функцій. Короткий анамнез захворювання: зі слів хворого та даними медичної документації травму отримав 15.07.2014 року внаслідок артилерійського обстрілу ротних опорних пунктів 2мб в/ч пп НОМЕР_1 невстановленими особами в місцевості, що розташована на відстані 4 км південно-східніше с. Поріччя Краснодонського району Луганської області. Перша медична допомога надана на місці травми. Зважаючи на неможливість евакуації в штатні лікувальні установи МОЗ України або МОУ, доставлений до лікарні м. Гуково, Російська Федерація, де знаходився до 26.07.2014 року. Далі авіатранспортом доставлений до ГВ МКЦ «ГВКГ», де знаходився на лікуванні з 26.07.по 29.07.2014 року. З 29.07. по 28.08.2014 р. лікувався в МКЛ №2, м. Києва. Виконувались операції: 01.08.-аутодермопластика 4% ран лівої н/к; 05.08.-аутодермопластика 3,5% ран в/к; 12.08.-аутодермопластика 3% ран лівої в/к; 1.08.-аутодермопластика 6% ран лівої н/к та верхніх кінцівок. Далі знаходився на лікуванні з 28.08. по 20.09.2014р. в клінічному санаторії «Авангард». Гарнізонною ВЛК в/ч НОМЕР_6 надано звільнення від виконання обов`язків служби на 15 діб (25.09; 16.10; 3.11.2014). Командуванням частини направлений на ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби.

21.11.2014 року хірург ВГХ ГВМКЦ надав висновок (а.с.118), з якого вбачається, що травма ОСОБА_1 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (довідка про травму №795 від 15.09.2014р., військової частини пп НОМЕР_1 ). На підставі ст. 79б Розкладу хвороб непридатний до військової служби.

01.12.2014 року військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_6 за розпорядженням командира військової частини пп НОМЕР_1 від 18.11.2014 року №3354 провела огляд сержанта командира телефонного відділення, військова частина пп НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 1979 року народження, у Збройних Силах з березня 2014 року, який був прийнятий (призваний) на військову службу Білоцерківським ОМВК, Київської області та видала свідоцтва про хворобу №832 від 15.12.2014 року №8365 (а.с.119) з якого вбачається, що стан після термічного опіку (15.07.2014) обличчя, шиї, вушних раковин, кистей та передпліч обох рук, нижніх кінцівок ІІ-ІІІ А,Б ступеню 40% (15%) у вигляді множинних колоїдних та спастичних рубців, схильних до виразкування, які помірно обмежують рухи в суглобах та значно утруднюють носіння військової форми одягу та спорядження. Травма ОСОБА_1 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (довідка про травму №795 від 15.09.2014р., військової частини пп НОМЕР_1 ). На підставі ст. 79б Розкладу хвороб непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Як вбачається з довідки Білоцерківського МСЕК №543 (а.с.128-129) ОСОБА_1 з 15.04.2015 року проходив індивідуальну програму реабілітації інваліда.

Згідно довідки Білоцерківського МСЕК серії АГ №005715 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 15.04.2015 року (а.с.124) ОСОБА_1 отримав травму пов`язану з виконанням обов`язків військової служби.

Як вбачається з довідки до акту медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0764076 (а.с.126) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має третю групу інвалідності з 01.05.2017 року, травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

16.04.2015 року ОСОБА_1 отримав посвідчення серії НОМЕР_7 інваліда ІІІ групи (а.с.131).

28.05.2015 року ОСОБА_1 отримав посвідчення серії НОМЕР_2 ветеран війни учасник бойових дій (а.с.130).

26.02.2015 року ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (а.с.133).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.

Положенням ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Отже, Конституцією України зобов`язано державу за будь-яких обставин захищати життя людей і цей обов`язок не залежить від встановлення тих чи інших юридичних фактів.

Крім того, Конституцією України визначено, що Президент України як глава держави, гарант державного суверенітету, територіальної цілісності України забезпечує державну незалежність, національну безпеку держави, є Головнокомандувачем Збройних Сил України; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; вносить до Верховної ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України (стаття 106 Конституції України).

До повноважень Верховної ради України, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 85 Конституції України, належить оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Відповідно до статті 4 цього закону у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його до Верховної Ради України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Наведене підтверджується прийнятими Верховною Радою України та Президентом України актами, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Постановою Верховної Ради України "Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» №337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

В квітні 2014 року внаслідок збройної агресії проти України, контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації, озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків»», від 21.04.2015 №337-VIII зазначені події на сході України відбувалися за певним сценарієм.

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

Як підсумок, Україною, за наслідками збройної агресії Російської Федерації, Верховною Радою України, яка діє як представницький орган Українського народу, який є єдиним джерелом влади в Україні та має виключне право визначати і змінювати конституційний лад України, 27 січня 2015 року було прийнято Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території " ( далі - Закон № 1207-VII) згідно якого встановила, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України і встановила, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (ст. 1 названого Закону зі змінами та доповненнями).

Також, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Так, 15 січня 2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кібер -війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права».

Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації.

Аналізуючи наведені обставини та докази, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, а саме Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, частини Луганської та Донецької областей.

Зважаючи на викладене, суд вважає вірним констатувати, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (обставини, що є загальновідомими, не потребують доказування за нормами ч. 3ст. 82 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме, в тому числі частини Луганської області, де отримав поранення ( травму) заявник. У бойових діях регулярних військ Російської Федерації в селі Фащівка Луганської області, і саме цим військам протистояли військові Збройних сил України, що відносились в тому числі і до складу сил та засобів, що належали до відання військової частини НОМЕР_8 в яких, зокрема, і проходив військову службу ОСОБА_2 .

Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975р., які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.

Виходячи із викладеного, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами, як гарантію уникнення відповідальності за вчинені проти життя та здоров`я людини злочини.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому суд вважає її державою-агресором, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у неї судового імунітету.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

При вирішенні даної справи суд констатує, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Враховуючи викладене, а також те, що встановлення юридичного факту отримання поранення 15.07.2014 року при виконані обов`язків військової служби поблизу с. Поріччя Краснодонського району Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України необхідно заявнику з метою породження юридичних наслідків, а саме набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ст. ст. 259, 263-265, 273, 293, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10), Російська Федерація ( адреса Посольства в Україні: 03049, м. Київ, Повітрянофлотський проспект,27), про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав поранення 15.07.2014 року при виконані обов`язків військової служби поблизу с. Поріччя Краснодонського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.03.2019 року.

СуддяО. В. Бондаренко