Справа № 1519/2-401/11
Номер провадження 2/521/2672/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Лічмана Л.Г.

при секретарі Тимофієнко Н.М.,

представника відповідача адвоката Киричок Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2009 р. ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: усунути перешкоди у здійсненні прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні та розпорядженні своїм майном у домоволодінні на АДРЕСА_3 ; виділити йому та ОСОБА_4 у сумісне володіння, користування та розпорядження належну їм частину земельної ділянки на АДРЕСА_3 , що відповідає їх сумісній частці у домоволодінні, а саме 269,4 кв. м; відшкодувати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заподіяну протиправними діями відповідача матеріальну шкоду в розмірі 30 000 грн., моральну шкоду 70 000 грн.; зобов`язати відповідачку знести самочинно збудовані прибудови «а5», «аб», «а7», «Л», навіс «К» та вбиральню «М» або знести ці прибудови за її рахунок; доручити виконавчій службі виконати рішення суду невідкладно.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 лютого 2019 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2019 р. дану справу призначено судді Малиновського районного суду м. Одеси Лічману Л.Г. та прийнято до провадження зі стадії підготовчого засідання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.09.2019 р. провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виділення земельної ділянки, зобов`язання знести самочинні прибудови, - закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.09.2019 р. виключено з числа учасників справи третю особу ОСОБА_4 .

Таким чином, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є відшкодування ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 30 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 70 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_1 належить 26/225 частин житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_3 , які розташовані на земельній ділянці площею 518 кв.м. ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , була власником 91/225 частини цього майна, а відповідачу належить 12/25 частин вказаного домоволодіння. Вказував, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні майном позивача, самовільно захопила територію загального двору та земельної ділянки, встановила паркан, яким відокремлено територію загального користування двору під місце для автомобіля. Неправомірні дії відповідача обмежують можливість позивача користуватися вказаною земельною ділянкою. Також ОСОБА_2 на спірній земельній ділянці самовільно з порушенням будівельних норм збудувала прибудови «а5», «аб», «а7», «Л», навіс «К» та вбиральню «М». позивач вказує, що родина ОСОБА_7 утримують ѕ частки земельної ділянки, не відчиняють воріт, залишивши позивачам хвіртку, не впускають автомашину позивача у двір, автомобіль вночі перебуває на вулиці, з якої двічі зливали бензин. ОСОБА_2 порушує права ОСОБА_1 , намагається захопити його власність, постійно принижує, забороняла ремонт даху, не дозволила відновити водопостачання, зупинила ремонт житла. На підтвердження зазначених обставин надано роздруковане на папері фотозображення.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Киричок Ю.В. у задоволенні позовних вимог просила відмовити за відсутністю належних доказів.

У відповіді на позовну заяву, що фактично за своєю суттю є відзивом на позовну заяву, ОСОБА_2 вказано, що колишній власник частки будинку, яку їй було продано, ОСОБА_8 вказала будови, зовнішні та внутрішні межі та повідомила про встановлений порядок користування земельною ділянкою. До отримання спадщини ОСОБА_1 жодних претензій та конфліктів не виникало. ОСОБА_1 необґрунтовано звинувачує у сварках, оскільки викликав «02» навіть тоді, коли вона та її чоловік були відсутніми вдома.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, прокуратура Малиновського району міста Одеси, про перерахунок ідеальних часток у домоволодінні, визначення ідеальних часток, визнання права власності на частини домоволодіння.

Цим рішенням встановлено, що відповідно до договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 01 листопада 1951 року, укладеним між Житловим управлінням Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів трудящих та ОСОБА_9 , останньому відведено ділянку комунальної землі площею 523 кв. м під індивідуальне будівництво жилого будинку (запланований масив Іллічівського району м. Одеси). У подальшому зазначене домоволодіння було розділене на дві частини.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 27 квітня 1981 року (в справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про визнання угоди купівлі-продажу недійсною, за зустрічним позовом про визнання угоди дійсною, стягнення коштів) визнано угоду купівлі-продажу 13/25 частин домоволодіння на АДРЕСА_3 , укладену між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дійсною. Виділено позивачу у власність приміщення «2-1», тамбур, «2-2» жилу кімнату, «2-3» жилу кімнату, «2-4» кладову, «2-5» кухню, «2-6» санвузол, «2-7» тамбур.

Після смерті ОСОБА_10 належні їй 13/25 частин домоволодіння на АДРЕСА_3 , яке в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А» житловою площею 48,3 кв. м та надвірних споруд під літерами: «В» сарай, Б літня кухня, Г вбиральня, И навіс, ворота, хвіртка, № 1-6 огородження, І вимощення, розташованих на земельній ділянці 518 кв.м, успадкували: 26/225 частин домоволодіння ОСОБА_11 ; 91/225 частин ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 серпня 2008 року ОСОБА_1 є власником спадкового майна після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з 26/225 частин житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_3 , яке в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А» житловою площею 48,3 кв. м та надвірних споруд під літерами: «В», «Ж» сараї, «Б», «Е» літні кухні, «Г» вбиральня, «И» навіс, № 1-6 огородження, «І» вимощення, розташованих на земельній ділянці площею 518 кв. м, яка знаходиться у фактичному користуванні.

ОСОБА_4 23 червня 2012 року став власником 91/225 частин домоволодіння на АДРЕСА_3 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, співвласником будинку АДРЕСА_3 з часткою 12/25 була ОСОБА_8 , яка за договором міни від 01 квітня 1996 року набула вказану частку будинку у власність.

Рішенням Малиновського місцевого районного суду міста Одеси від 03 березня 2005 року визнано дійсним договір міни нерухомого майна 12/25 частин житлового будинку на АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 , який укладений 01 квітня 1996 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . За ОСОБА_8 визнано право власності на 12/25 частин житлового будинку на АДРЕСА_3 , які складаються із літ. «А»: № 1-3 житлова (8 кв. м), № 1-5 житлова (11,5 кв. м), № 1-1 тамбур, № 1-2 кухня, № 1-4 коридор, з літ. «Б», «Е»: літня кухня, «В», «Ж» сараї, «Г» вбиральня, «И» навіс, 12/25 частин огородження, розташованих на земельній ділянці площею 518 кв. м.

30 травня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 купила 12/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_3 , що складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку літ. «А» житловою площею 48,3 кв. м, літ. «Б», «Е» літня кухня, «В», «Ж» сараї, «Г» душ-вбиральня, № 1-6 огородження, «І» мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 518 кв. м.

За заявою ОСОБА_16 рішенням виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів м. Одеси від 06 листопада 1987 року № 848 були узаконені в домоволодінні на АДРЕСА_3 : літні кухні «Е», «Б», тамбур «б», сарай «Ж».

У свідоцтві про право на спадщину, виданому 08 серпня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 , зазначено, що спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 26/225 частин житлового будинку з надвірними спорудами на АДРЕСА_3 , яке в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А» житловою площею 48,3 кв. м та надвірних споруд під літерами: «В», «Ж» сараї, «Б», «Е» літні кухні, «Г» вбиральня, «И» навіс, № 1-6 огородження, «І» вимощення, розташованих на земельній ділянці 518 кв. м, яка знаходиться у фактичному користуванні.

Вказані відомості також зазначені і у свідоцтві про право на спадщину, виданому 12 червня 2012 року на ім`я ОСОБА_4 .

Таким чином, установлено, що співвласниками жилого будинку на АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 12/25 часток, ОСОБА_17 26/225 часток та ОСОБА_4 91/225 часток.

Згідно договору купівлі-продажу від 31.05.2019 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_18 уклали договір купівлі-продажу 117/225 частин житлового будинку по АДРЕСА_3 . Таким чином, новим власником частки позивача є ОСОБА_18 , з якою ОСОБА_2 встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди суд виходить з наступних міркувань.

В матеріалах справи наявний акт комісії СОН «Курсаки» від 17.09.2009 р., з якого вбачається, що в приміщеннях домоволодіння АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_6 стеля в кімнаті та кухні прогнила та обвалилася, в ванній кімнаті обвалилася стінка, віконні рами та підлога прогнили внаслідок протікання даху, який потребує заміни, також прогнили балки перекриття, на стінах грибок та сирість. Комісія дійшла до висновку про те, що домоволодіння потребує капітального ремонту із заміною прогнивших балок та заміною шиферу по всій площі даху частини ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно частин першої та другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, заподіяна особі і майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 1 і 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку вказаному акту судом встановлено, що у ньому не визначено, що руйнація частини будинку відбулася внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 . Інших доказів щодо завдання йому матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_1 не надано.

Вказана обставина свідчить про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з недоведеністю позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди необхідно зазначити про наступне.

Згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 01.07.2009 р. Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області встановлено, що 24.06.2009 р. звернувся ОСОБА_1 , який повідомив, що чоловік співвласника ОСОБА_2 грубо порушує ЗК України, перешкоджає у користуванні власністю, захопив весь двір та ворота, залишивши вузьку хвіртку, позбавив водопостачання, а також не дозволяє підійти до колодязя і поновити водопостачання, також погрожує розправою. З пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_19 вбачається, що вони користуються визначеними договором-купівлі-продажу межами земельної ділянки, відношення до відсутності водопостачання ОСОБА_1 , вони не мають, сварок, погроз та образ на адресу ОСОБА_1 від них не надходило, спірні питання мають на меті вирішувати у судовому порядку. Отже, у розмові з сусідами порушень громадського порядку не встановлено і погроз з образами на адресу сім`ї ОСОБА_20 не встановлено. У зібраних матеріалах вбачаються цивільно-правові відносини, а ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду для вирішення спірного питання пз визначення меж земельної ділянки. На підставі зазначеного у порушенні кримінальної справи відмовлено. (т. 2 а.с. 112)

З акту № 0903 від 25.06.2009 р., що складений представником філії «Інфоксводоканал» Івановим Н.Ю. визначено, що на момент обстеження домоволодіння по АДРЕСА_3 встановлено факт відсутності водопостачання. Володілець ОСОБА_19 дозволити поновити водопостачання відмовляється. (т. 2 а.с. 109)

З огляду на зазначене, особою, яка перешкоджав ОСОБА_1 визначено чоловіка ОСОБА_19 , який до участі у справі у якості співвідповідача не залучений, що має наслідок відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Крім того, у якості доказів необхідності відшкодування моральної шкоди на користь позивача надано талони-повідомлення № 002279 від 15.09.2009 р., заяву за яким прийнято від невстановленої особи та талон-повідомлення № 002301 від 18.09.2009 р., заяву за яким прийнято від ОСОБА_1 .

Вказані талони не містять відомостей причин звернення до відповідного органу та не є належними доказами наявності вини відповідача.

Надані на підтвердження спричинення шкоди позивачу роздруковані на папері фотозображення, на яких містяться фотофіксації занесення меблів через хвіртку, стоянка невідомого автомобіля у дворі, вивантаження піску перед хвірткою, фотознімок чоловіка у робочому одязі з плитами у руках, що проходить через хвіртку, стоянка автомобіля перед хвірткою, незадовільного стану стелі, даху, підлоги не надають підстав для задоволення позову та не свідчать про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача. На фотокартці, де зображено двох чоловіків, один з яких за твердженням позивача, є чоловіком відповідача, а інша особа у робочому одязі, яка стоїть поруч, та яка є покрівельником, якого не було допущено до виконання ремонтних робіт, не надають можливість встановити істинність та реальні обставини зображеного. Фотознімок чоловіка, який за твердженням позивача, є чоловіком відповідача також не надають змістовного висновку про умови та обставини, за яких відбулась фотофіксація, не підтверджують обґрунтування позовних вимог. (т. 2. а.с. 117-122)

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанови) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її завданні. Особа звільняється від відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. З`ясуванню підлягає: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У вказаній постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 лютого 2019 року зазначається наступне.

У справах за позовом учасників спільної власності на житловий будинок про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо.

Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Позивачем не вказано які саме моральні страждання були спричинені позивачу та в чому вони виразилися, ним не надано належних доказів. На переконання суду ОСОБА_2 здійснювала право власності частиною будинку, інших будівель та споруд та право користування земельною ділянкою, вважаючи, що між попередніми власниками був встановлений порядок користування земельною ділянкою. ОСОБА_2 вважала, що земельна ділянка знаходиться у її правомірному користуванні. Тому відсутня вина ОСОБА_2 у тому, що вона перешкоджала ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, воротами. Вказане питання було предметом судового розгляду і провадження по ньому закрите в зв`язку з відмовою позивача від позову.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 263-265 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 13 вересня 2019 року.

С У Д Д Я: