Справа № 752/3921/19
Провадження № 2/752/4132/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.07.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Бондар І.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд -

Встановив

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач вказувала, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані та проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також зареєстрований та не проживає з 06.06.2015 р. ОСОБА_2 , забравши свої речі.

Оскільки реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, оскільки він не бере участі у витратах по утриманню квартири та не сплачує комунальні платежі, просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року у даній справі було призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказував, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказувала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 жовтня 2016 року посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 .

З довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА від 25.02.2019 року вбачається, що у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.03.2008 року по теперішній час.

Відповідно до актів про непроживання громадян від 12.01.2015 року, 31.07.2018 року та 21 листопада 2018 року, затвердженого уповноваженою особою Житлово-експлуатаційної дільниці 106, ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 з червня 2014 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України, передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником, при умові збереження права власності на об`єкт нерухомості цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 внаслідок його відсутності понад встановлені строки, то позов в частині визнання її такою, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованим.

Що стосується позовних вимог про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 200, 264, 265 ЦПК України, суд-

Вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 ) судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя