ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1040/15-ц Номер провадження 22-ц/814/852/19Головуючий у 1-й інстанції Колос Ю.А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 25 липня 2016 руку, ухваленого під головуванням судді Колоса Ю.А., із складанням повного тексту судового рішення - дата не вказана,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 03 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №PLXRRC00870026. За умовами даного договору позивач надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 4400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 36 місяців по 03 червня 2011 року. Погашення заборгованості за кредитним договором мало здійснюватись щомісячно в період з 20 по 25 число кожного місяця шляхом внесення позичальником щомісячного платежу в сумі 225,69 грн.

Свої зобов'язання щодо повернення суми кредиту, відсотків, відповідачка не виконувала належним чином, внаслідок чого станом на 24 вересня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 63861,06 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3778,89 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 474,05 грн., заборгованості за комісією за користування кредитом в сумі 1108,80 грн., заборгованості з пені за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 58499,32 грн. Від вказаної суми заборгованості позивач віднімає суму заборгованості в розмірі 42352,41 грн., яка рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 10 вересня 2013 року була стягнута з відповідачки на користь позивача.

Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №PLXRRC00870026 від 03 червня 2008 року в сумі 22034,08 грн., яка складає різницю між загальною сумою заборгованості станом на 24 вересня 2015 року, в розмірі 63861,06 грн. та сумою заборгованості станом на 20 серпня 2013 року в розмірі 43352,41 грн.; штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1025,43 грн. (процентна частина); судові витрати по справі в сумі 1218,00 грн.

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року було уточнено анкетні дані відповідачки та на підставі копії свідоцтва про шлюб серія І-КЕ № 116897, виданого 21 травня 2014 року, змінено прізвище відповідачки з «Радченко» на «Федорченко».

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 25 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило рішення місцевого суду, в апеляційній скарзі просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 25 липня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2016 року скасовано. Передано справу № 551/1040/15-ц на новий розгляд до апеляційного суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення відповідачки, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що 03 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № plxrRC00870026, за яким банк надав відповідачу строковий кредит в розмірі 4400 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 36 місяців, до 03 червня 2011 року.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 10 вересня 2013 року стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 43 352,41 грн, яка утворилася станом на 20 серпня 2013 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року у справі № 200/27019/15-ц зазначене рішення третейського суду було скасоване.

Предметом спору є сума заборгованості за кредитним договором, яка становить різницю між сумою боргу станом на 24 вересня 2015 року (63 861,06 грн) та сумою стягнутою рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 10 вересня 2013 року (43 352, 41 грн) станом на 20 серпня 2013 року, яка при цьому не входить до суми заборгованості, що позивач просить стягнути з відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачем не було доведено наявності заборгованості по вищевказаному кредитному договору, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі.

Крім того, місцевий суд вважав, що позивач звернувшись до постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» вчинив дію, яка відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України перериває строк позовної давності, тому позов пред'явлено до суду в межах трирічного строку.

Відповідно до ст. 263 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення вищевказаним вимогами не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору № plxrRC00870026, укладеного між сторонами 03 червня 2008 року, відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4400,00 грн., на строк 36 місяців, з 03.06.2008р. по 03.06.2011р. зі сплатою відсотків у розмірі 1,0 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Умовами договору визначено строк погашення заборгованості з «20» по «25» число кожного місяця, Позичальник зобов'язався надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 225,69 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умов. (а.с. 6). Отже сторони погодили термін щомісячного виконання зобов'язання.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за кредитним договором № plxrRC00870026 від 24.09.2015 року, вбачається, що ОСОБА_2 користувалася кредитними коштами, проте вчасно погашення заборгованості по кредитному договору не здійснювала, в зв'язку з чим, станом на 24.09.2015 року, за нею рахується заборгованість, яка складається з:

-3778,89 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом,

-474,05 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами;

-1108,80 грн. - заборгованість з комісії;

-58499,32 грн. - загальна сума пені.

Всього заборгованість за кредитом - 63861,06 грн. з яких, сума за кредитом, задоволена рішенням суду складає 43352,41 грн.

Різниця між поточною заборгованістю та задоволеною рішенням суду складає - 20508,65 грн.

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1025,43 грн. - штраф (відсотки від суми).

Всього: 22034,08 грн. (а.с.5).

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недопустимість вказаного розрахунку на підтвердження наявної заборгованості за кредитним договором, оскільки, у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України даний розрахунок є належним доказом у справі, який відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, про наявність у відповідача невиконаних зобов'язань перед позивачем.

В свою чергу, згідно положень статті 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами даного договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

(Вищевикладене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 570/1327/17, а також правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Відповідно до статті 266 та частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строк позовної давності згідно вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування ним, винагороди, неустойки встановлено сторонами у п'ять років.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором № plxrRC00870026 від 24.09.2015 року, вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_2 здійснила 22.07.2009 року на суму 300 грн., після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались.

Пред'являючи даний позов 15.10.2015 року, позивач пропустив визначений, як законом, так і умовами договору строк позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності позивачем було перервано зверненням до третейського суду в 2013 році, є помилковим, оскільки відповідно до частини другої статі 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою переривання строку позовної давності є лише пред'явлення позову до суду, який є державним органом. Звернення з позовом до третейського суду не перериває строк позовної давності.

(Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі №392/272/16-ц).

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-1763 цс16 зроблено висновок, що не перериває перебіг строку позовної давності подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи в третейському суді, 10 вересня 2013 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживчих послуг банку, тому третейському суду, в силу Закону, справа про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 була не підвідомча, а отже, звернення Банку з позовом до третейського суду не перериває строк позовної давності у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Таким чином, з урахуванням поданого клопотання ОСОБА_3, колегія судів приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини що мають значення для справи, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 25 липня 2016 року скасувати з постановлення нового про відмову в задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.3, 4, ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 25 липня 2016 року - скасувати.

Постановити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови суду складено 11 березня 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.М. Триголов