ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Херсон

справа № 766/20336/18

провадження № 22-ц/819/239/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Вейтас І.В.,
Бездрабко В.О.,
секретарКутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 22 жовтня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_6 про забезпечення позову до подачі до суду позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі до суду його позову до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики. У поданій заяві ОСОБА_6, у межах ціни позову - 2 013 345,60 грн., просив накласти арешт на будинок АДРЕСА_1, а також інше майно, що належить ОСОБА_5

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_6 задоволено частково. Накладено арешт в межах ціни позову - 2 013 345,60 грн., на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 104,7 кв.м., житловою площею 65 кв.м., що належить ОСОБА_5 В решті заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на незаконність даної ухвали та вважаючи її такою, що постановлена з порушенням норм діючого законодавства, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзивів (заперечень) на скаргу на адресу апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для її задоволення до вирішення спору по суті, оскільки невжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, призведе до порушення прав позивача та існує досить обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду і вважає його таким, що відповідає вимогам ст.ст.149,150 ЦПК України.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

З надісланих до суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що заявник ОСОБА_6 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики із розміром позовних вимог в загальній сумі 2 013 345,60 грн.

З метою забезпечення позову ОСОБА_6 просив накласти арешт на належний ОСОБА_5 житловий будинок та інше належне останній майно. В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_6 зазначав, що незастосування заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, оскільки позичальник допустила невиконання узятих на себе зобов'язань з червня 2017 року, грошова сума до стягнення є дуже значною, у зв'язку з чим є велика ймовірність, що виконання рішення суду буде здійснюватися за рахунок майна позичальника. Будь-яких дій, спрямованих на повернення позики ОСОБА_5 до теперішнього часу не здійснювала. Окрім того, з метою отримання грошових коштів у кредитній установі, ОСОБА_5 у серпні 2018 року зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок, який був у її користуванні з 2007 року, та у вересні 2018 року передала зазначений будинок в іпотеку в рахунок забезпечення власних грошових зобов'язань перед кредитною спілкою «Бебко Фінанс» та зобов'язань ОСОБА_7 за кредитними договорами від 17 вересня 2018 року на суму 300 000,00 грн. по кожному зобов'язанню строком до 17 вересня 2020року. Зазначені обставини дають підстави обґрунтовано припускати, що ОСОБА_5 не має наміру виконувати грошові зобов'язання за рахунок будинку чи іншого майна, а відтак є реальна загроза того, що належне ОСОБА_5 майно, в тому числі і нерухоме, може бути відчужене на користь третіх осіб, поділене між нею та членами її сім'ї, передано у власність іншим кредиторам тощо, і ймовірність настання вказаного є реальною (а.с.26-28).

До матеріалів заяви ОСОБА_6 долучено копію боргової розписки від 20 грудня 2016 року про отримання ОСОБА_5 у заявника 25 000,00 доларів США з терміном повернення до 20 червня 2017 року (а.с.7), а також розрахунок сум, що стягуються за договором позики (а.с.8-9).

Тобто, зі змісту наданої ОСОБА_6 заяви вбачається, що між сторонами по даній справі дійсно виник спір майнового характеру.

Із наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_5 належить земельна ділянка та житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. 17 вересня 2018 року зазначений будинок було передано в іпотеку кредитній спілці з метою забезпечення виконання зобов'язань за укладеними кредитними договорами на загальну суму 600 000,00 грн. зі строком виконання основного зобов'язання до 17 вересня 2020 року (а.с.14-15, 17-19).

Враховуючи, що предметом спору є стягнення грошових коштів за договором позики, які відповідач в добровільному порядку позивачу не повертає, і єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та зважаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи негативний вплив, наслідки і ризик можливого відчуження належного відповідачу нерухомого майна на відновлення порушеного права позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_5 нерухоме майно.

Застосований судом вид забезпечення позову захищає права позивача на випадок можливого ухвалення рішення на його користь.

Посилання апелянта на незаконність ухвали суду, а також на те, що судом першої інстанції та заявником не зазначено жодних обставин, які б підтверджували, що невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки застосований судом вид забезпечення позову не порушує права відповідача щодо ймовірного права володіння чи користування нерухомим майном, а може обмежувати лише право розпорядження цим майном на певний період.

Посилання апелянта на те, що нерухоме майно, на яке суд наклав арешт, знаходиться в іпотеці КС «Бебко фінанс» в рахунок забезпечення виконання за укладеними кредитними договорами, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, оскільки наявність у майна такого обтяження, як іпотека, не є перешкодою для накладення на нього іншого обтяження - арешту, і у разі виникнення питання щодо задоволення вимог позикодавця за рахунок іпотечного майна, таке питання буде вирішуватися у відповідності до Закону України «Про іпотеку» з урахуванням усіх фактичних обставин, що стосуються даного питання.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає вимогам ЦПК України і підстави для її скасування або зміни відсутні, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 11 березня 2019 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: І.В.Вейтас

В.О.Бездрабко