Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 369/8449/14-ц

провадження № 61-32044св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року у складі судді Нікушина В. В. і рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Приходька К. П., та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Приходька К. П.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2008 року № ML-006/2060/2008 в урахуванням уточнення позовних вимог у розмірі 171 148,51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475,67 гривень за офіційним курсом НБУ та 6 693 520,22 гривень пені, що разом складає 10 433 995,89 грн.

Позов мотивований тим, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 150 000,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49 % річних і FIDR (процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Дата остаточного повернення кредиту - 23 червня 2023 року. Кредитні кошти надавались банком на підставі кредитної заявки позичальника від 23 червня 2008 року. Повернення кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та в строки, визначені у графіку платежів, наведеним у додатку № 1 до кредитного договору. Позичальником не дотримано цих умов кредитного договору, тому на підставі пункту 1.9. частини № 2 кредитного договору позивачем заявлено вимогу щодо дострокового виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, про останньому повідомлено рекомендованими листами з описом вкладення вимоги від 28 травня 2014 року № 200131753, від 29 травня 2014 № 200131882. Вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів, проте не виконана позичальником. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 червня 2008 року укладено договір поруки № SR-006/2060/2008 між банком і ОСОБА_2 Поручитель зобов`язався виконати боргові зобов`язання в повному обсязі, заявленому банком, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги позивача. ОСОБА_2 28 травня 2014 року відправлено поштою рекомендованим листом з описом вкладення досудову вимогу № 200131754. Вимога поручителем не виконана.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 171 148,51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475,67 грн, яка складається з боргу за кредитом у розмірі 148 576,02 доларів США, боргу за відсотками у розмірі 22 572,49 доларів США та пені у розмірі 3 740 475,67 грн, а всього 7 480 951,34 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML - 006/2060/2008 про надання кредиту в сумі 150 000,00 доларів США для споживчих цілей на строк до 23 червня 2023 року. Для забезпечення повернення наданих коштів, між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки від 23 червня 2008 року № SR-006/2060/2008. Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») як правонаступник ЗАТ «ОТП Банк»на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю продало (переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає й права вимоги за кредитним договором від 23 червня 2008 року № ML-006/2060/2008 та договором поруки від 23 червня 2008 року № SR-006/2060/2008. Відповідачі своїх зобов`язань не виконали, з огляду на що наявна заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню. На підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) розмір пені зменшенню до розміру боргу за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 148 576,02 доларів США, що еквівалентно 1 942 378,88 грн, і пеню у розмірі 1 942 378,88 грн, у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 01 березня 2017 року рішення Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що апеляційним судом не проведено розрахунок заборгованості, не визначено період, за який повинна бути стягнута вказана заборгованість, у зв`язку з чим висновок суду про стягнення суми боргу у розмірі 148 576,02 доларів США й за період з 18 серпня 2011 року до 18 серпня 2014 року не ґрунтується на належних доказах у справі і не відповідає межам пред`явленого позивачем позову. Також суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не обговорив питання щодо розміру неустойки та не врахував, що справедливість і розумність як загальні засади цивільного процесу повинні поширюватися як на боржника, так і на кредитора.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольно частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2008 року № МL-006/2060/2008 у розмірі 20 771,15 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 453 956,52 грн і пеню у розмірі 453 956,52 грн, а всього 907 913,04.

Рішення Апеляційного суду мотивовано тим, що пунктом 1.9.1 кредитного договору передбачено право банку достроково вимагати виконання боргових зобов`язань за кредитом у разі невиконання позичальником умов кредитного договору. 30 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило цінними листами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, які підлягали виконанню протягом 30 календарних днів з дня їх одержання. З позовом ПАТ «ОТП Факторинг Україна» звернулося у серпні 2014 року у межах строку заявлення вимоги до поручителя. Останні платежі на погашення кредиту позичальником здійснені: 19 листопада 2008 року в сумі 278,18 доларів США на погашення кредиту і 25 червня 2010 року в сумі 881 доларів США на погашення відсотків за користування кредитом. ОСОБА_3 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Початком строку позовної давності є несплата чергового щомісячного платежу позичальником, а саме 25 липня 2010 року. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з позовом до суду 18 серпня 2014 року, тому щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту і відсоткам за користування ним з 25 липня 2010 року по 18 серпня 2011 року позивачем пропущена трирічна позовна давність. Відсотки за кредитом нараховані за межами позовної давності. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уточнило позовні вимоги та просило стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 22 вересня 2015 року, то з відповідачів стягнено борг за кредитним договором у межах позовної давності за період з 18 серпня 2011 року до 22 вересня 2015 року, що становить 20 771,15 доларів США, що станом на 22 вересня 2015 року еквівалентно 453 956,52 грн, відповідно до графіку погашення кредиту. Апеляційний суд на підставі статті 551 ЦК України зменшив розмір пені до розміру заборгованості за кредитом, тобто, до 453 956,52 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У травні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», не погодившись з рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року, подало касаційну скаргу до ВССУ, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення апеляційної інстанції і залишити без змін рішення суду першої інстанції. Також просило зупинити виконання рішення апеляційного суду.

У травні 2017 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 , не погодившись з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року та рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року, подав касаційну скаргу до ВССУ, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення апеляційного суду і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Також просив зупинити виконання рішення судів першої і апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 09 червня 2017 року відкритокасаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою ВССУ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року, відмовлено.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу № 369/8449/14-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

23 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мотивована тим, що згідно з заявою про уточнення позовних вимог від 09 листопада 2015 року позивач надав розрахунок заборгованості станом на 22 вересня 2015 року. Судом першої інстанції правомірно стягнуто суму боргу за кредитним договором відповідно до заявленого позивачем розміру заборгованості. Апеляційний суд, застосовуючи наслідки спливу позовної давності, неправильно розрахував суму стягнення заборгованості з 18 серпня 2011 року по 22 вересня 2015 року на підставі графіку платежів за кредитним договором, оскільки у даному графіку платежі визначені по 23 червня 2023 року на суму 148 576,02 доларів США, а кредитор скористався правом на дострокове виконання позичальником зобов`язання у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що встановлення у кредитному договорів пені у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожен день прострочення є несправедливою. Підлягала застосуванню стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» про обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України,. Кредит отриманий на споживчі цілі, тому на відносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів» про недійсність несправедливої умови договору щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язання за договором. Умови кредитного договору розроблялися банком, позичальник не мав можливості впливати на їх зміст, чим позивач скористався, встановивши завищений розмір пені. Пеня складає 365 % від суми неповерненого кредиту, що суперечить принципу розумності та добросовісності. Нарахування пені у доларах є неправомірним, навіть у разі переведення її у національну валюту за офіційним курсом долара США. Стягнення заборгованості за кредитним договором у доларах США також є неправомірним. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має права на операції з іноземною валютою. Укладення договору факторингу небанківською фінансовою установою є незаконним. Повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту відповідачами не надходило, а тому на час подання позовної заяви права позивача не порушені, а звернення з позовною заявою банку є передчасним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційних скарг.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № ML-006/2060/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150 000,00 доларів США до 23 червня 2023 року зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Згідно з пунктом 1.11.1 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та відсотків повинно здійснюватися позичальником щомісяця у валюті у розмірі та в строки, визначені у графіку платежів.

Відповідно до пункту 4.1.1 кредитного договору за порушення повернення кредиту та відсотків позичальник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожний день прострочки.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, 23 червня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR006/2060/2008, згідно з яким вона зобов`язалася відповідати в повному обсязі за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_3 ..

Відповідно до умов додаткового договору № 4 до кредитного договору від 23 червня 2008 року, укладеного 25 січня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 , та додатку № 1 до додаткового договору, ОСОБА_3 зобов`язався погашати банку щомісячний платіж у розмірі 2 190,71 доларів США 25-27 числа кожного місяця до 23 червня 2023 року.

20 липня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 23 червня 2008 року № ML-006/2060/2008, договором поруки від 23 червня 2008 року № SR006/2060/2008.

У пункті 1.9.1 кредитного договору передбачено право банку достроково вимагати виконання боргових зобов`язань за кредитом у разі невиконання позичальником умов кредитного договору.

30 травня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило цінними листами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 досудові вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, які підлягали виконанню протягом 30 календарних днів з дня їх одержання.

Останні платежі за кредитним договором позичальником здійснені 19 листопада 2008 року в розмірі 278,18 доларів США на погашення кредиту і 25 червня 2010 року в розмірі 881 доларів США на погашення відсотків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк.

У частині першій статті 612 ЦК Українипередбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК Українидо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК Україниякщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Установивши факт зміни позивачем строку дії кредитного договору, суди попередніх інстанцій не перевірили дійсний розмір заборгованості відповідача на час, з якого кредитний договір відповідно до його умов є розірваним.

Згідно з пунктом 1.9.1. частини № 2 кредитного договору зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань з огляду на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання ним вимоги.

Відповідно до застереження 2 до пункту 1.9 частини № 2 кредитного договору вимога є надісланою в день її направлення на адресу позичальника, що зазначена у кредитному договорі, за допомогою поштового зв`язку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідна вимога, датована 29 травня 2014 року, надіслана позичальнику цінним листом з описом вкладення 30 травня 2014 року.

Висновки судів попередніх інстанцій про невиконання даної вимоги позичальником відповідають матеріалам справи.

Після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив термін повернення кредиту, передбачений кредитним договором. Кредитний договір припиняє дію з дати, до якої має відбутися дострокове погашення кредиту позичальником. Після припинення дії кредитного договору відсутні підстави для нарахування процентів і пені.

У позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість, нараховану на 14 серпня 2014 року, а у заяві про уточнення позовних вимог - на 22 вересня 2015 року, з чим погодився апеляційний суд без урахування факту припинення кредитного договору внаслідок зміни його строку позивачем.

Обґрунтованими є доводи касаційної скарги позивача про те, що апеляційний суд, застосовуючи наслідки спливу позовної давності, та визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню у межах позовної давності, не врахував факт зміни строку повернення кредиту, а керувався графіком повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Апеляційний суд у рішенні від 27 квітня 2017 року, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, розрахував суму стягнення боргу за кредитом з 18 серпня 2011 року по 22 вересня 2015 року,не врахувавши той факт, що банк змінив строк повернення суми кредиту, заявивши вимогу про повернення всього залишку кредиту, а не заборгованості, наявної на час направлення відповідної вимоги позичальнику, відповідно до графіку повернення кредитних коштів і сплати процентів. Зазначене призвело до того, що апеляційний суд неправильно встановив розмір боргу за кредитом, що підлягає стягненню.

Висновок апеляційного суду про відмову у стягненні відсотків з огляду на пропуск позовної давності відповідає обставина справи, оскільки позовна заява подана у серпні 2014 року, а відсотки за кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22 вересня 2015 року, поданому позивачем до суду після уточнення позовних вимог, нараховані за період з 26 квітня 2010 року по 20 липня 2011 року.

Доводи касаційної скарги відповідача щодо неправомірності визначення суми боргу, процентів і пені у доларах США суперечать нормам матеріального права та обставинам справи.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18 укладення та виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, чинному на момент виникнення спірних правовідносин.

У пункті 2 кредитного договору та додатку № 1 до кредитного договору, в якому передбачений графік платежів, сторони визначили валютою кредиту долар США.

З огляду на це, зазначення у резолютивній частині рішення суду про стягнення заборгованості в іноземній валюті за кредитним договором, укладеним щодо іноземної валюти, є правомірним. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Згідно з пунктом 4.1.1. частини № 2 кредитного договору за порушення зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за їх користування у визначений договором строк, позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань.

Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачів, апеляційний суд не дав належної правової оцінки тому, що відповідно до розрахунку заборгованості позичальника пеня нарахована у період з 22 вересня 2014 року по 22 вересня 2015 року, тобто за період після зміни позивачем строку кредитного договору, що виключало право позивача нараховувати пеню.

Отже, апеляційним судом не враховано, що після припинення дії кредитним договором у кредитора відсутні підстави для нарахування пені.

Щодо доводів касаційної скарги відповідача про застосування до відносин сторін Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» слід зазначити, що відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі №1-12/2013 положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд, застосовуючи позовну давність, неправильно обрахував розмір заборгованості за кредитом, а також не встановив момент, коли кредитний договір припинився, що мало значення для вирішення позовної вимоги щодо стягнення пені за порушення умов кредитного договору, що вплинуло на обґрунтованість і законність постановленого рішення.

Верховний Суд відповідно до статті 400 ЦПК України не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, тому оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суду апеляційної інстанції необхідно встановити дійсний розмір заборгованості позичальника на дату припинення строку дії кредитного договору, з урахуванням якої вирішити питання про додержання позивачем позовної давності при зверненні до суду, а також питання стягнення пені, розглянувши справу з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою ВССУ від 09 червня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, яке скасовується за результатами касаційного розгляду, то підстави для поновлення виконання даного рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук