Справа № 183/5610/18
№ 2/183/900/19
29 липня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Пащенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про:
- визнання незаконним та скасування рішення Державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни №34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
- витребування з чужого незаконного володіння домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння, яке розташоване яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
13.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни, в якому просить:
- визнати незаконним та скасування рішення Державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни №34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
- витребувати з чужого незаконного володіння домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на зазначене домоволодіння;
Ухвалою від 14.09.2018 року відкрите провадження по справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Державний реєстратор Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Перцева Ірина Миколаївна винесла рішення № 34166329 від 07.03.2017 року «про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 із численними порушеннями чинного законодавства.
В судове засідання позивач не з`явився, але звернувся до суду з заявою в якій просить цивільну справу за його позовом розглянути без нього, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.
У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, вирішив заочно розглядати справу на підставі доказів, що є у справі.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.
01.03.2017 року Державним реєстратором Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Перцевою Іриною Миколаївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставою для реєстрації права власності стали наступні документи: договір купівлі-продажу житлового будинку серія та номер: 1663 від 10.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київським міським нотаріального округу Авдієнко О.В.; Витяг про державну реєстрацію права № 36653426 виданий 11.12.2012 року КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» ДОР; рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4441/15-ц від 15.12.2015 року; рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4441/15-ц від 26.01.2017 року.
Підставою для реєстрації права власності стали наступні документи: договір купівлі-продажу житлового будинку серія та номер: 1660 від 10.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київським міським нотаріального округу Авдієнко О.В.; витяг про державну реєстрацію права № 36653436 виданий 11.12.2012 року КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» ДОР; рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4441/15-ц від 15.12.2015 року; рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4441/15-ц від 26.01.2017 року.
Так, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року по справі № 175/4441/15-ц було скасовано рішення Дніпропетровського районного суду від 04 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, зобов`язання укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, в частині встановлення юридичного факту, усунення від права на спадкування, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В свою чергу, рішенням Дніпропетровського районного суду по справі № 175/4441/15-ц від 04 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, зобов`язання укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна встановлено наступне:
-усунено ОСОБА_6 від права на спадкування після ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27.11.2012 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-визнано частково недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений 10.12.2012 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, Авдієнко О.В., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у розмірі Ѕ частки;
-визнано за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ;
Отже, апеляційним судом було скасовано рішення про набуття ОСОБА_3 право власності лише на Ѕ частину спірного майна.
При цьому, судом встановлено, не оспорено сторонами, що другу частину спірного майна ОСОБА_3 набула на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2014 року по справі № 0427/8242/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання чоловiка та жiнки однiєю сiм`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно. Зокрема вказаним рішенням було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 , а саме:
-встановлено факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 19 грудня 2007 року - до дня його смерті;
25 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Суховаровою Наталією Володимирівною та зареєстровано в реєстрі за № 1612, за яким ОСОБА_1 набула право власності на домоволодіння.
Апеляційний суд Дніпропетровської області, приймаючи рішення по справі № 175/4441/15-ц від 26 січня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, зобов`язання укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, та скасовув рішення Дніпропетровського районного суд Дніпропетровської області, яким за ОСОБА_3 було визнано право власності лише Ѕ частину спірного домоволодіння та Ѕ частини спірної земельної ділянки.
Між тим, на момент винесення рішення апеляційним судом Апеляційним судом Дніпропетровської області по справі № 175/4441/15-ц від 26 січня 2017 року та на момент прийняття Державним реєстратором Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Перцевою Іриною Миколаївною рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34166329 від 07.03.2017 року та № 34166329 від 07.03.2017 року, ОСОБА_1 набула право власності на зазначене домоволодіння та земельну ділянку, на підставі зазначених вище договорів купівлі-продажу від 25 грудня 2015 року.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Частиною 7статті 16 , ч. 3 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цимЗакономта іншими нормативно-правовими актами .
Згідно ст. 27 7 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Слід звернути увагу,що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4441/15-ц від 15.12.2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4441/15-ц від 26.01.2017 року не встановлювало право власності ОСОБА_2 на спірне майно, а лише стосувалось встановлення /або відмови у встановленні права власності на Ѕ частину спірного домоволодіння та на Ѕ частину спірної земельної ділянки.
Відповідно державний реєстратор не мав право реєструвати право власності на майно за ОСОБА_2 на підставі вказаних судових рішень.
Статтею 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.
Згідно пункту 12 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.
Особливості процедури проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868.
Відповідно до пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема серед іншого, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно приписів ст. 10 приведеного Закону, Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Необхідно зазначити, що на момент реєстрації права власності на майно було зареєстровано за Позивачем, на що взагалі не звернула увагу державний реєстратор, в той час, як документи які були подані ОСОБА_2 для державної реєстрації передбачали можливість переходу права власності виключно від ОСОБА_6 до ОСОБА_9 , та відповідне позбавлення права власності ОСОБА_3 , і не мали жодного відношення до підстав набуття права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 .
Таким чином, порушення державним реєстратором вимог статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» призвели до незаконного позбавлення права власності на майно ОСОБА_1 .
Крім того, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4441/15-ц від 26.01.2017 року скасовує право власності ОСОБА_3 лише на Ѕ частину домоволодіння та на Ѕ частину земельної ділянки, при цьому Ѕ частина домоволодіння та земельної ділянки залишалась за ОСОБА_3 , а відповідно державний реєстратор взагалі не мав права реєструвати право власності на домоволодіння та земельну ділянку в цілому за ОСОБА_9
Зазначеною дією державний реєстратор допустила грубе порушення чинного законодавства, що призвело до порушення прав, як ОСОБА_3 , яка набула право власності на нерухоме майно, на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2014 року по справі № 0427/8242/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання чоловiка та жiнки однiєю сiм`єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майнотак, і ОСОБА_1 , яка набула право власності на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які не визнані у встановленому законом порядку недійсними.
Відповідно до вимог статті 18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Частиною 4 статті 18 Закону України №1952-IV передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до ст. 24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.
Також суд зазначає, що згідно ст. 330 та ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього.
Згідно зі сі. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може буті позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 586 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права в власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена. Стаття 392 ЦК України надає власнику майна право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч.ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.2,4 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України.
Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Пунктом 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в спорах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.
У вказаній постанові зазначено, якщо майно за виплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договорі про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.
Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 21.11.2012 року по справі № 6-136цс12 належне волевиявлення особи, що продала майно добросовісному набувачеві, не є підставою для відмови власнику у позові про витребування майна у цього набувача.
Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача у випадку, коли воно вибуло з його володіння не з його волі. Воля і волевиявлення особи, у якої добросовісним набувачем було придбано це майно, при ньому не має значення.
Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.
Враховуючи усі вказані вище обставини виникає необхідність встановлення права власності на спірне майно за ОСОБА_1 та витребувати майно з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_1 .
За вказаних обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність їх задоволення в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни №34166329 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з Державного реєстратора Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Перцевої Ірини Миколаївни на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1409,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 979,57 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 979,57 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока