Дата документу 12.03.2019 Справа № 336/6253/15-ц
Запорізький Апеляційний суд
Єдиний унікальний номер 336/6253/15 Головуючий у 1-й інстанції Голубкова М.А.
Номер провадження 22-ц/807/355/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И ЛА :

У серпні 2015 року ПАТ «Укрсиббанк»» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначали, що 29.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, року (в системі обліку банку договір №2) з наступними змінами відповідно до додаткових угод №1 від 27.03.2009 року, №2 від 26.03.2010 року, №3 від 22.07.2010 року, №4 від 01.02.2012 року, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 100000,00 доларів США. ОСОБА_3 зобов'язалася повертати кредит кожного місяця, та сплачувати проценти в розмірі 14,5% річних шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі, встановленому кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 28.07.2017 року.

Оскільки ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконувала, позивач скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки, про що повідомив боржника, однак, така вимога також виконана не була.

Зазначав, що станом на 17.08.2015 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 29.07.2008 року становить у розмірі 35003,56 доларів США, та пеню у розмірі 60291,59 грн., з яких заборгованість за кредитом - 31523,54 доларів США, заборгованість за відсотками - 3480,02 доларів США, а також нарахована пеня в сумі 60291,59 гривень, з яких 51975,58 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 8316,01 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

З урахуванням вищезазначеного просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 35003,56 доларів та 60291,59 гривень за кредитним договором.

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним. Посилалась на порушення умов видачі кредиту в іноземній валюті, невідповідність умов та форми кредитного договору правилам надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, просила визнати недійсним кредитний договір № 0 від 29.07.200р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2016 року провадження за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, та провадження за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, об'єднано.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 29.07.2008 року (в системі обліку банку договір №2) по кредиту та відсоткам у розмірі 35003.56 дол. США, що складається з 31523,54 доларів США заборгованості за кредитом, 3480,02 доларів США заборгованості за відсотками, та пеню у розмірі 60291.59 грн., що складається з 51975,58 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 8316,01 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів - залишено без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

На заочне Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Зазначає, що у зв'язку з заочним розглядом справи була позбавлена можливості заявити клопотання про зменшення розміру пені. Окрім цього, зазначає, що суд зобов'язаний був розрахувати пеню виходячи з простроченої суми зобов'язання в гривневому еквіваленті на момент початку нарахування пені. За її розрахунком сума пені є завищеною на 52,80 грн., а отже, в цій частині рішення суду підлягає зміні. Просить змінити рішення суду в частині стягнення пені з ОСОБА_3, враховуючи факт невірного нарахування пені, завищення розміру пені на 52,80 грн., та врахувати підстави для зменшення розміру неустойки, визначені ч.3 ст. 551 ЦК України, а саме в частині стягнення пені в розмірі 8316,01 грн. - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, року (в системі обліку банку договір зазначений за №2) з наступними змінами відповідно до додаткових угод №1 від 27.03.2009 року, №2 від 26.03.2010 року, №3 від 22.07.2010 року, №4 від 01.02.2012 року (т. 1 а.с.16-28).

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами цього договору ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 100000,00 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, строком до 28.07.2017 року зі сплатою відсотків в розмірі 14,5% річних. Відповідач зобов'язався кожного місяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі, встановленому п. 1.2.2. кредитного договору, а з 01.02.2012 року відповідач зобов'язався повертати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (т. 1 а.с. 29-30), але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 28.07.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору, п.1 додаткової угоди №3 від 22.07.2010 року, п.2 додаткової угоди №4 від 01.02.2012 року.).

Згідно кредитного договору та доповнень до нього, для ідентифікації договору в системі обліку банку може застосовуватися також номер договору №2 (п. 1 додаткової угоди №4, т. 1 а.с. 27).

Згідно з п. 8.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючі з 32 календарного дня.

Згідно з розділом 12.1 кредитного договору банку надане право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за умови направлення відповідної вимоги. При цьому строк для дострокового повернення кредиту та сплати відсотків настає на 32 календарний день з дня отримання вимоги банку.

10 липня 2015 року ОСОБА_3 було направлено письмову вимогу про погашення заборгованості або у разі непогашення поточної заборгованості про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за договором (т. 1 а.с. 31-32), яка отримана боржником 14 липня2015 року, що підтверджено копією поштового повідомленням про вручення (т. 1 а.с. 33).

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості станом на 17.08.2015 року за кредитним договором існує заборгованість в сумі 31523,54 доларів США за кредитом, 3480,02 доларів США за відсотками, а також нарахована пеня в загальному розмірі 60291,59 гривень (т. 1 а.с. 34-43).

Саме з приводу нарахування пені ОСОБА_3 подана апеляційна скарга. Оскільки вона вважає, що Банком, в порушення вимог п. 8.1 Кредитного Договору, пеня нараховувалась на курс долару США, який існував станом на дату розрахунку, 17 серпня 2015 року, а не з урахуванням курсу НБУ на відповідний день прострочення заборгованості.

Проте, колегія суддів не приймає до уваги зазначений розрахунок, оскільки стягнена судом сума відповідає вимогам закону та наведеним позивачем розрахункам, що не спростовані відповідачем належними доказами.

Окрім цього, вимоги апеляційної скарги щодо зменшення розміру пені в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України також не підлягають задоволенню.

Поняття неустойки надане в ч.1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої неустойкою (штрафом, пенею) - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому, закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 4 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

У п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, згідно яких положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3, при розгляді справи судом першої інстанції, не заявляла клопотання про застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_3, згідно розрахунку, наданого банком, станом на 17.08.2015 року мала заборгованість за кредитним договором №0 від 29.07.2008 року (в системі обліку банку договір №2) в частині виконання основного зобов'язання у наступному розмірі: 31523,54 доларів США заборгованості за кредитом, заборгованість по відсоткам 3480,02 доларів США, що значно перевищує розмір пені та комісії, який нараховано позивачем (60291.59 грн.), та виключає можливість застосування до правовідносин сторін положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім цього, скаржником ОСОБА_3 взагалі не наведено жодних підстав для застосування до спірних правовідносин норми ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Також, відповідно до абз. 1, 3 п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: