Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 766/12435/18

провадження № 61-10592св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Громадська організація «Десяте Квітня»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. А., Бездрабко В. О., Вейтас І. В. ,

ВСТАНОВИВ

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Громадської організації «Десяте Квітня» про поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного з відповідачем трудового договору від 24 січня 2018 року він був прийнятий на посаду юриста з випробувальним терміном 3 місяці на строк з 24 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року.

05 червня 2018 року він отримав поштою від відповідача трудову книжку, копію наказу від 15 березня 2018 року №2- про його звільнення з 21 березня 2018 року, на підставі пункту одинадцятого статті 40 КЗпП України.

Вважає причини та підстави звільнення протиправними.

Просив поновити його на посаді юриста Громадської організації «Десяте Квітня» з 21 березня 2018 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2019 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді юриста Громадської організації «Десяте квітня» з 21 березня 2018 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для встановлення випробування при прийомі на роботу та відповідно для звільнення позивача на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки з позивачем був укладений строковий трудовий договір на період з 24 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року, тобто до 12 місяців. Суд погодився із доводами позивача про отримання ним копії наказу та трудової книжки 05 червня 2018 року і не прийняв до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу Громадської організації «Десяте Квітня» задоволено частково.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2019 року скасовано.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 з дня складення акту від 16 березня 2018 року був обізнаний про порушення його права щодо незаконного звільнення з займаної посади, саме з цього часу почався відлік місячного строку на звернення до суду з вимогою про поновлення на роботу, встановлений статтею 233 КЗпП України. Проте, з даним позовом звернувся до суду лише 02 липня 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Херсонського апеляційного суду 24 квітня 2019 року та залишити в силі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2019 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що 16 березня 2019 року позивача ніхто не повідомляв про звільнення і наказ не вручав. Законодавство України не визначає такої законної підстави для початку строку на оскарження незаконного звільнення як повідомлення про наказ. Зокрема, має бути вручена копія наказу про звільнення та видана трудова книжка. Копію наказу від 15 березня 2018 року про звільнення та трудову книжку позивач отримав лише після повторного звернення до відповідача із заявою від 16 травня 2018 року. Доказів направлення йому 21 березня 2018 року документів із наказом про звільнення у відповідача немає. Всі документи, щодо відсутності позивача на робочому місці не слід розглядати як допустимі, оскільки йому невідомо про підстави, момент та час їх складення, а особи які їх підписали є залежними від відповідача, що свідчить про їх упереджене ставлення. Допитані у судовому засіданні свідки давали покази про різний час нібито повідомлення позивача про наявність наказу про звільнення.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2019 року ГО «Десяте квітня» надала відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вона безпідставна та необгрунтована.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу з суду першої інстанції.

05 серпня 2019 року матеріали цивільної справи № 766/12435/18 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає частково аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що розпорядженням президента громадської організації «Десяте Квітня» №4- від 23 січня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду юриста Громадської організації «Десяте Квітня» з 24 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року зі строком випробування 3 місяці.

15 березня 2018 року відповідачем було складено повідомлення №39/18 про звільнення ОСОБА_1 Запропоновано ОСОБА_1 отримати трудову книжку та копію наказу про звільнення в день звільнення. В даному повідомлені зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від його підписання, про що складено акт від 16 березня 2018 року.

Наказом від 15 березня 2018 року № 2- ОСОБА_1 звільнено з посади юриста Громадської організації «Десяте Квітня» з 21 березня 2018 року на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України через встановлення невідповідності займаній посаді та виконуваній роботі протягом строку випробування. В даному наказі також зазначено, що ОСОБА_1 від підпису в наказі відмовився, про що складено відповідний акт від 16 березня 2018 року.

В акті від 16 березня 2018 року, складеного співробітниками Громадської організації «Десяте квітня», зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 отримати та підписати наказ про звільнення. Так, в акті зазначено, що 16 березня 2018 року о 09 год. 30 хв. в офісі Громадської організації «Десяте квітня» ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом №2- від 15 березня 2018 року про його звільнення та повідомленням про звільнення №39/18 від 15 березня 2018 року. Проте ОСОБА_1 відмовився отримати повідомлення та підписати наказ про звільнення. Дійсність викладеного в акті підтвердили: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 підтвердили, що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився отримати копію наказу про звільнення та ставити свій підпис.

В подальшому ОСОБА_1 на робочому місці був відсутній, що підтверджується відповідно складеними актами від 15 березня 2018 року, 19 березня 2018 року, 20 березня 2018 року та 21 березня 2018 року.

Згідно частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд апеляційної інстанції на зазначені норми закону не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про обізнаність ОСОБА_1 стосовно порушення його права щодо незаконного звільнення з дня складення акту від 16 березня 2018 року і визнав саме з цього часу відлік місячного строку на звернення до суду з вимогою про поновлення на роботу.

Суд не з`ясував, коли ОСОБА_1 отримав копію наказу про звільнення або трудову книжку.

Також суд не звернув уваги на той факт, що в акті від 16 березня 2016 року зазначено, що ОСОБА_1 відмовився отримати повідомлення про звільнення та підпису наказу про звільнення, в той час допитані в судовому засіданні свідки наголосили, що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився отримати копію наказу про звільнення та ставити свій підпис.

Таким чином, висновок апеляційного суду у цій справі щодо початку відліку строку для звернення до суду за вирішенням трудових спорів про поновлення на роботі суперечить положенням статті 233 КЗпП України. Наведене свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Згідно із частиною четвертою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Колегія судді вважає, що всупереч наведеним положенням закону та правовим висновкам Верховного Суду України суд апеляційної інстанції, помилково визначив початковий момент відліку строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, а, дійшовши висновку про те, що позивачем цей строк пропущений, не виконав обов`язку із сприяння сторонам у реалізації їхніх прав, не перевірив і не обговорив причини пропуску строків, встановлених статтею 233 КЗпП України, не вирішив питання про поновлення або відмову у поновленні зазначеного строку з наведенням відповідних мотивів у рішенні суду.

Ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі без виконання цих процесуальних дій є неможливим.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Отже, під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, належним чином дослідити зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку з урахуванням положень статті 233 КЗпП України, коли почався для позивача перебіг строку на звернення до суду із цим позовом про поновлення на роботі. При встановленні, що такий строк позивачем пропущений, суду необхідно перевірити і обговорити причини пропуску цього строку, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене з порушенням норм матеріального права. Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнитичастково.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року скасувати.

Передати справу № 766/12435/18 на новий розгляд до апеляційного суду.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Херсонського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков