Дата документу 10.09.2019 Справа № 316/869/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/869/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О.
Провадження № 22-ц/807/2877/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 Олександровича на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заінтересована особа: Акціонерне товариство «ОТП Банк»,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 листопада 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором №ML-200/344/2005 від 25 листопада 2005 року у розмірі 12 955 доларів США 83 цента, що за курсом НБУ станом на 29 квітня 2016 року становить 326305,534 грн., вирішено питання про судові витрати.

В травні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування вимог зазначили, що за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року видано чотири виконавчі листи №316/869/16:

- про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку борг в розмірі 12955,83 доларів США;

- про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку борг в розмірі 12955,83 доларів США;

- про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку судових витрат в розмірі 5139 грн.;

- про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку судових витрат в розмірі 5139 грн.

10 лютого 2009 року відповідно до рішення №60 комітету АТ «ОТП Банк» по роботі з проблемною заборгованістю фізичних осіб та представників середнього та малого бізнесу від 07 травня 2019 року було прийнято рішення про часткове погашення заборгованості за кредитним договором №ML-200/344/2005 від 25 листопада 2005 року в сумі 190 000 грн. та прощення залишку заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до додаткового договору від 10 травня 2019 року до кредитного договору №ML-200/344/2005 від 25 листопада 2005 року позичальником було погашено заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.

На підставі зазначеного просили визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи №316/869/16: про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» борг в розмірі 12955,83 доларів США; про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» борг в розмірі 12955,83 доларів США; про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» судових витрат в розмірі 5139 грн.; про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» судових витрат в розмірі 5139 грн.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 липня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду щодо погашення заборгованості в порядку примусового виконання рішення суду, безпідставне витребування судом інформації щодо примусового виконання виконавчих листів, просять скасувати ухвалу суду та прийняти постанову про задоволення заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей першої та другої Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенств аправа, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.11.2005 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL-200/344/2005 на суму 79790,00 грн. (що в еквіваленті складало 15800,00 доларів США) (а.с. 7). В якості забезпечення наданого кредиту 25.11.2005 року був укладений договір поруки № GGML-200/344/2005 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (а.с. 21).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року у цивільній справі № 316/869/16 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № МL-200/344/2005 від 25.11.2005 р. у розмірі 12 955,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.04.2016 р. становило 326 305 грн. 53 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5139,00 грн. (а.с. 138-142).

За заявою AT «ОТП Банк» від 21.04.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області були видані 4 виконавчі листи, які згідно поштового повідомлення були отримані стягувачем 28.04.2017 року (а.с. 152).

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом (ч. 4 ст. 432 ЦПК).

З огляду на наявні в матеріалах справи докази отримання банком виконавчих листів та вимог положень ч.4 ст.432 ЦПК України щодо встановлення судом обставин стягнення за виконавчим документом, доводи апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано витребував інформацію щодо примусового виконання рішення є неприйнятними.

Підстави закінчення виконавчого провадження містить стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом .

Згідно з ч.3 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Судом першої інстанції встановлено, що за заявами стягувача ПАТ «ОТП Банк» (а.с.187- 188) державним виконавцем Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Боб В.І. винесено:

-постанову від 26.05.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54020308 з примусового виконання виконавчого листа № 316/869/16-ц, виданого 25.04.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості в розмірі 12 955 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.04.2017 року становить 326 305,53 грн. (а.с.172);

-постанову від 07.06.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54075471 з примусового виконання виконавчого листа № 316/869/16-ц, виданого 25.04.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості в розмірі 12 955 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.04.2017 року становить 326305,53 грн. (а.с.171).

Зі змісту листа начальника Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області № 10473 від 03.07.2019 року вбачається, що за час перебування вищезазначених виконавчих проваджень на виконанні (з травня 2017 року по травень 2019 року) державним виконавцем вжито заходи примусового стягнення заборгованості:

- накладено арешт на майно боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»);

-здійснено опис нерухомого майна боржника ОСОБА_1 - двокімнатної квартири (в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»);

- оголошено у розшук автомобіль боржника ОСОБА_1 (в порядку ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження»);

- звернуто стягнення на заробітні плати боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі заяви представника ПАТ «ОТП Банк» від 04.02.2019 року (в порядку ст.ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження»). Із заробітної плати ОСОБА_1 стягнуто та перераховано на користь стягувача кошти в розмірі 9089,54 грн.

Відповідно до рішення комітету AT «ОТП Банк» по роботі з проблемною заборгованістю фізичних осіб та представників середнього та малого бізнесу № 60 від 07.05.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 10.05.2019 року укладений договір про внесення змін та доповнень №4 (про прощення боргу) до Кредитного договору №МL-200/344/2005, за умовами якого позичальник зобов`язався в строк до 10 травня 2019 року погасити боргові зобов`язання в розмірі 190 000 грн., а банк здійснити анулювання боргу в розмірі 246 071,17 грн. (а.с.180). ОСОБА_1 здійснив погашення на користь банку 190 000 грн. 10.05.2019 року (а.с.181).

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник звертався зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця щодо відкриття виконавчих проваджень № 54020308 та № 54075471 та здійснення примусових виконавчих дій за цими виконавчими листами.

Таким чином, встановивши обставини примусового виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року про стягнення заборгованості на користь ПАТ «ОТП Банк», які не спростовано боржником ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що судове рішення постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді: