Справа № 266/4711/16-ц
Провадженя№ 2/266/37/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.02.2019 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:
головуючого-судді - Курбанової Н.М.,
при секретарі - Макогон С.Б.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану,-
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.02.2017 року (головуючий суддя Курбанова Н.М.) задоволено клопотання представника позивача. Зобовязано Управління Держгеокадастру у м. Маріуполі Донецької області надати суду документацію щодо земельної ділянки №35-а по вул. Маркелова в м. Маріуполі (договору про надання в безоплатне користування земельної ділянки, рішення виконкому Маріупольської міської ради, схему розміщення земельної ділянки, акт про встановлення меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, копію Державного акту на право власності на земельну ділянку, тощо).
До суду надійшов лист відділу у м. Маріуполі Головного Управління Держгеокадастру у м. Маріуполі Донецької області від 06.11.2017р. № 1070/105-17, згідно якого інформація про надання у власність земельної ділянки №35-а по вул. Маркелова в м.Маріуполі станом після 01.01.2013р. відсутня.
До суду надійшло клопотання від ОСОБА_4, у якому вона просила суд залучити її до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки вона є співвласником домоволодіння № 35а по вул. Маркелова у м. Маріуполі, а тому вважає, що прийняте рішення по справі може вплинути на її права та обовязки землекористувача.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.09.2018 року (головуючий суддя Курбанова Н.М.) у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про залучення її по цивільної справи за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відмовлено.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 22.12.2018 року (головуючий суддя Курбанова Н.М.) задоволено клопотання представника позивача. Зобовязано МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» надати суду інвентарну та правову справу на будинок №35-а по вул. Маркелова в м.Маріуполі.
09 січня 2019р. МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» надіслало суду інвентарну та правову справу на будинок №35-а по вул. Маркелова в м.Маріуполі.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 14.02.2017р. надав письмове клопотання про виключення його з числа відповідачів, оскільки він не є власником спірної земельної ділянки. Позов не визнав, т.я. не вважає себе належним відповідачем по справі, оскільки спадщину не приймав, відмовився від її прийняття на користь ОСОБА_3
Відповідачка ОСОБА_3 до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника ОСОБА_6
Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях, пояснила, що за даним позовом може бути відповідачем лише особа, яка є володільцем земельної ділянки. Будинок № 35а по вул. Маркелова на праві власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тому ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі. Доказів, що спірну огорожу встановлено ОСОБА_3 суду не надано. Спірну земельну ділянку у 1950 роках було виділено для забудови будинку сімї Павленко, матері ОСОБА_7 та її сину, у 1990 роках вони цей будинок розділили, сину дісталася 11/20 частка цього будинку, а ОСОБА_8 9/20 частки. У 1997 році вони уклали договір про порядок використання земельної ділянки, згідно якої була встановлена спірна огорожа, і якщо ОСОБА_4 не згідна із встановленої огорожею, то вона повинна переглянути укладений договір, а не звертатися до позивача. У діях ОСОБА_3 відсутнє порушення земельного законодавства, оскільки вона отримала будинок у спадщину з вже встановленою огорожею, тому у задоволенні позову просила відмовити.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 13 Конституції України визначає, що від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Відповідно ст. ст. 142 - 145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку.
Відповідно до ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб.
Згідно зі ст. 78 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Відповідно до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
Згідно зі ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності або користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Крім того, відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Ст. 387 ЦК України передбачає право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно вимог ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених під час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.
Судом встановлено, що 11/20 частки будинку № 35-а по вул. Маркелова в м.Маріуполі на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_3, підстава набуття права власності свідоцтво про право на спадщину, № 1357 від 09.07.2016р. та 9/20 частки вищевказаного будинку на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_4, дата реєстрації 25.01.2013р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 63162724 від 11.07.2016р. (а.с. 33-34).
Згідно з листом відділу у м. Маріуполі Головного Управління Держгеокадастру у м. Маріуполі Донецької області від 06.11.2017р. № 1070/105-17, інформація про надання у власність земельної ділянки №35-а по вул. Маркелова в м. Маріуполі станом після 01.01.2013р. відсутня (а.с. 88).
Згідно з п. 3 Договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянки, який зареєстрований в Жданівському міськкомгоспі 06.08.1953р., на відведеній спірній земельній ділянці у Портовському районі м. Маріуполя по вул. Больничной (російською), буд. 35а, ОСОБА_8 зобовязалась збудувати наступні побудови: житловий одноетажний, трикімнатний будинок, житлової площею 32,06 кв., сарай та вбиральню.
З висновку будівельно-технічного дослідження № 22/и від 23.05.2016 р., складеного судовим експертом в рамках цивільної справи № 266/2320/18, вбачається, що земельна ділянка розташована по вул. Маркелова, 35-а в м. Маріуполі фактично має площу 595 кв.м., фактично ОСОБА_4 користується частиною земельної ділянки площею 168 кв.м. Його розмір складає 2,72 м. по межі зі сторони вул. Маркелова; 4,69 м.,0,69 м.,4,0 м.,6,8 м.,7,89 м.,0,30 м.,8,58 м. по межі з ділянкою другого співвласника; 9,17 м. по межі в глибину ділянки; 24,47 м. по боковій межі ділянки. Вхід на ділянку здійснюється безпосередньо з вул. Маркелова. На 9/20 ідеальної частки приходиться 268 кв.м. Розмір ділянки на 9/20 ідеальної частки, буде складати: 2,72 м., 7,47 м. по межі зі сторони вул. Маркелова; 3,59 м., 7/39 м., 1,02 м., 0,69 м., 4,0 м., 6,84 м., 7,89 м., 0,30 м., 1,0 м., 9,03 м., 8,56 м. по межі з ділянкою другого співвласника 0,92 м., 7,95 м., 0,26 м., 9,17 м. по межі в глибину ділянки; 24,47 м. по боковій межі ділянки. Вхід на ділянку здійснюється безпосередньо з вул. Маркелова (а.с. 194-195).
Відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/2320/18 від 22.12.2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, яке набрало законної сили, встановлено, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_4, 01.08.1995 р. було укладено договір довічного утримання, посвідченого завідуючою Другої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, зареєстрованого за №1-3106, згідно якого ОСОБА_11 передала ОСОБА_4 9/20 частки житлового будинку з житловою прибудовою, а саме житлову кімнату літ. 1-3, житлову прибудову літ. а-2, загальною площею 26,9 кв.м., сені літ а-1, Ѕ частку огорожі, розташованого в місті Маріуполі по вул. Маркелова, №35-а на земельній ділянці міської Ради народних депутатів.
Вказаним рішенням договір колективного користування земельною ділянкою співвласників будинку 35-а по вул. Маркелова в м. Маріуполі, укладений 02.09.1997 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, визнано недійсним з моменту його укладення (а.с. 197-199).
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В заперечення вимог позову відповідачка ОСОБА_3 посилається на те, що вона отримала спірний будинок у спадок у 2016 році разом із всіма господарськими будівлями і спорудами та зі спірною огорожею, яка була встановлена на підставі письмової домовленості між попередніми співвласниками будинку у 1997 році (а.с. 31-32).
Разом із тим, вказана письмова домовленість рішенням суду визнана недійсною з моменту її укладення, і не позбавляє відповідачку обовязку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови та привести її в придатний для використання стан, включаючи демонтаж огорожі.
Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, в якості відповідачів по справі зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проте не зазначено, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача саме відповідачем - ОСОБА_2, який не є власником або користувачем зазначеної земельної ділянки.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що підстави для задоволення позовних вимог Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану - відсутні.
За змістом ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.
Таким чином, суд враховує, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю ММР, яка у 1953 році була передана у безстрокове користування ОСОБА_11 з правом побудови на ній лише житлового будинку, сараю та вбиральні, а відповідачкою ОСОБА_3 вказана земельна ділянка самовільно зайнята під розміщення огорожі довжиною 4,61м. та 8,00 м., і приходить до висновку, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду до ОСОБА_3, порушене і підлягає судовому захисту, а позов частковому задоволенню.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп.
На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Маріупольської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Маріупольської міської ради судовий збір у розмірі 1378,00 грн.
У задоволенні позовних вимог Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 16.02.2019 року.

Суддя: Курбанова Н. М.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: вул. Маркелова, буд. 35а, м. Маріуполь

Маріупольська міська рада, 87500, м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70,