ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №591/7349/17

Номер провадження 22-ц/816/4543/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє також як законний представник ОСОБА_3 ,

відповідачі - Сумська міська рада, виконавчий комітет Сумської міської ради, Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2019 року у складі судді Грищенко О.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складений 10 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла також як законний представник ОСОБА_3 , звернулись з позовом до Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради про визнання права на користування квартирою в якості наймачів та права на її приватизацію без копії ордера на заселення.

Свої уточнені позовні вимоги мотивували тим, що в 1988 році радгоспом «Сумський» їм була надана кімната № 1 у відомчому гуртожитку по вул . Аерофлотська, 4 у м. Суми, куди вони вселилися та зареєструвалися на підставі ордеру, який був зданий для обліку та зберігання відповідній службі господарства, відповідно до законодавства. У 1992 році радгоспом з метою покращення житлово-побутових умов кожній сім?ї своїх працівників, яка офіційно проживала в гуртожитку, додатково надано по одній кімнаті, в тому числі їх сім?ї, була надана сусідня кімната, з об?єднанням їх під уже існуючим № 1.

У 1993 році радгоспом цей гуртожиток був реконструйований у впорядкований житловий будинок під тим же № 4 з двокімнатними квартирами, внаслідок чого позивачі стали проживати в двокімнатній квартирі загальною площею 54,9 кв.м і жилою площею 31,4 кв.м, упорядкованій квартирі під тим же № 1 жилого будинку АДРЕСА_2 . Місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1988 по 1992 рік у кімнаті № 1 гуртожитку, а з 1993 року та після народження в 2006 році дитини ОСОБА_3 , усіх разом у квартирі зареєстровано в установленому законодавством порядку. У 2006 році будинки житлового фонду ліквідованого радгоспу «Сумський», які не увійшли до статутного капіталу ТОВ АФ «Червоносільське», залишилися в державній власності, але з тих пір не обслуговуються будь-якою організацією. Не зважаючи на це, самі мешканці, майже 5 років спочатку в гуртожитку, а потім наступні майже 25 років в жилому будинку АДРЕСА_2 , власними силами та коштами утримують жилий будинок АДРЕСА_2 в належному санітарно-технічному стані.

Зважаючи на те, що будинки державного житлового фонду ліквідованого радгоспу «Сумський» перейшли безпосередньо в управління регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, але тривалий час залишаються без балансоутримувача, не відносяться до об?єктів, які згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації. Рішенням Сумської міської ради від 24.09.2014 № 3563-МР «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми об`єктів житлового фонду від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області» надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми житлового будинку з вбиральнею по АДРЕСА_2 .

Проте, більше 3-х років виконання цього рішення зволікалось. У зв?язку з цим ОСОБА_1 від імені та в інтересах усіх членів своєї сім?ї самостійно та разом з іншими мешканцями цього жилого будинку усно та письмово зверталась до Сумської міської ради, Фонду державного майна України та його регіонального відділення по Сумській області для досудового врегулювання спільної для них проблеми щодо забезпечення виконання вищевказаного рішення Сумської міської ради та приватизації спірної квартири, на що отримувала лише роз`яснення щодо загальних проблем та індивідуальних процедур у вирішенні цих питань.

Під час розгляду цієї справи в суді, рішенням Сумської міської ради від 25.07.2018 № 3660-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 24.09.2014 № 3563 Р «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми об?єктів житлового фонду від регіонального відділення державного майна України по Сумській області» було встановлено, що кожний жилий будинок житлового фонду ліквідованого радгоспу «Сумський», який не увійшов до статутного капіталу ТОВ АФ «Червоносільське», а залишився в державній власності та перебуває в належному технічному стані, у тому числі по АДРЕСА_2 , буде прийматися не єдиним об?єктом, а поквартирно.

Оскільки ордер на вселення у двокімнатну квартиру у них відсутній, вважали, що приватизація займаної ними квартири неможлива без рішення суду про визнання права на користування квартирою в якості наймачів та права на її приватизацію без копії ордера на заселення, тому просили позов задовольнити.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє також як законний представник ОСОБА_3 , задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право на користування квартирою за адресою АДРЕСА_3 в якості наймачів та право на приватизацію цієї квартири без наявності ордеру.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Сумської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що будинок по АДРЕСА_2 знаходиться у безпосередньому управлінні Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, тому позов є передчасним, оскільки право на приватизацію квартири № 1 у позивачів виникне після прийняття її до комунальної власності територіальної громади міста Суми. Вказує, що всупереч положенням ст. 60 ЦПК України, суд першої інстанції безпідставно залучив до участі у справі в якості представника позивача ОСОБА_4 , яка не є адвокатом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі зазначили, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального права, а також принципу верховенства права та інших вимог щодо його забезпечення. Просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради - Чувакової О.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - адвоката Корнієнко А.Д. які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв?язку з трудовою діяльністю у радгоспі «Сумський» в 1988 році рішенням його адміністрації та профспілкового комітету сім?ї позивачів в складі 3-х чоловік, у тому числі: ОСОБА_1 , неповнолітнім дочкам ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , була надана кімната № 1 у відомчому гуртожитку по АДРЕСА_2 , куди вони вселилися та зареєструвалися на підставі ордеру, який був зданий для обліку та зберігання відповідній службі господарства, відповідно до законодавства, а пізніше був втрачений (а.с. 13).

У 1992 році радгоспом, з метою покращення житлово-побутових умов, позивачам надано ще одну сусідню кімнату у користування та у 1993 році цей гуртожиток був реконструйований та впорядкований у жилий будинок з двокімнатними квартирами, одна з яких і є квартира № 1 , у якій проживають позивачі, що підтверджується технічним паспортом на неї, виданим 11.02.2016 КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради (а.с. 15-16).

Місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1988 по 1992 рік у кімнаті № 1 гуртожитку, а з 1993 року та після народження в 2006 році дитини ОСОБА_3 , усіх разом у цій квартирі зареєстровано в установленому законодавством порядку, що підтверджується відповідними сторінками паспортів позивачів і довідкою з місця проживання та реєстрації (а.с. 10,14).

Факт проживання позивачів у спірній квартирі підтверджується документами про споживання та оплату ними згідно з договорами постачання відповідних комунальних послуг і квитанціями про їх оплату (а.с. 17-25).

У 2006 році будинки житлового фонду ліквідованого радгоспу «Сумський», які не увійшли до статутного капіталу ТОВ АФ «Червоносільське», перейшли безпосередньо в управління регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, але тривалий час залишаються без балансоутримувача, не відносяться до об?єктів, які згідно зі ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації. Рішенням Сумської міської ради від 24.09.2014 № 3563-МР «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми об`єктів житлового фонду від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області» надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми жилого будинку з вбиральнею по АДРЕСА_2 (а.с. 26), проте більше 3-х років це рішення не виконується.

У зв?язку з цим, позивач ОСОБА_1 від імені та в інтересах усіх членів своєї сім?ї - позивачів у цій справі самостійно та разом з іншими мешканцями цього жилого будинку направлялися письмові звернення до Сумської міської ради, Фонду державного майна України та його регіонального відділення по Сумській області для досудового врегулювання спільної для них проблеми щодо забезпечення виконання вищевказаного рішення Сумської міської ради та приватизації займаних, в тому числі спірної, квартир, на що отримувались лише роз`яснення щодо загальних проблем та індивідуальних процедур у вирішенні цих питань (а.с. 38).

Під час розгляду справи в суді Сумською міською радою було прийнято рішення від 25.07.2018 № 3660-МР «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 24.09.2014 № 3563-Р «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми об?єктів житлового фонду від регіонального відділення державного майна України по Сумській області», відповідно до якого, кожний жилий будинок житлового фонду ліквідованого радгоспу «Сумський», який не увійшов до статутного капіталу ТОВ АФ «Червоносільське», а залишився в державній власності та перебуває в належному технічному стані, у тому числі, по АДРЕСА_2 , прийматиметься не єдиним об?єктом, а поквартирно.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що позивачі на законних підставах вселилися в спірну квартиру та протягом тривалого часу добросовісно використовують її як єдине для себе житло, на яке ніхто, окрім них, не претендує, проте, позбавлені можливості приватизувати житло, оскільки не мають ордера на вселення і їх квартира не передана у комунальну власність з вини відповідачів. Суд вважав, що права позивачів на приватизацію житла порушені і підлягають захисту.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами 3, 5 ст. 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1992 році радгоспом «Сумський» з метою покращення житлово-побутових умов сім?ї позивачів, яка офіційно проживала в гуртожитку, додатково надано одну сусідню кімнату з об?єднанням кімнат під уже існуючим № 1. У 1993 році радгоспом цей гуртожиток був реконструйований у впорядкований житловий будинок під тим же № 4 з двокімнатними квартирами, внаслідок чого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали проживати в двокімнатній квартирі, загальною площею 54,9 кв.м і жилою площею 31,4 кв.м, під тим же № 1 жилого будинку АДРЕСА_2 . Ці обставини судом встановлені на підставі технічного паспорта на квартиру, який виданий 11 лютого 2016 року КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради, проте, суд не врахував, що єдиним документом, який підтверджує законність вселення позивачів у житло є лише ордер, який у позивачів відсутній.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (частина друга статті 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з ч. 10 ст. 8 цього закону, органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 було затверджено Положення, яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положення, в тому числі й рішення органу приватизації. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення № 396 встановлюють порядок передачі квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

Частинами 1 та 4 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку., що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що будинок по АДРЕСА_2 знаходиться у безпосередньому управлінні Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області і у позивача право на приватизацію квартири № 1 виникне лише після прийняття її до комунальної власності територіальної громади міста Суми.

Позивачі не зверталися до органів приватизації з заявою відповідно до вимог Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, рішень відповідним органом приватизації не приймалось.

З листа Управління майна комунальної власності від 20.01.2016 № М-08.01.21/17 вбачається, що позивач ОСОБА_1 зверталась лише з питанням зарахування квартири до комунальної власності (а.с. 38).

Зазначене свідчить про передчасність висновку суду про наявність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, суд не врахував, що право користування займаним позивачами жилим приміщенням відповідачами не оспорюється, а питання приватизації житла віднесено до виключної компетенції органів приватизації і суд не може замінювати владні функції даного органу.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно допустив до участі у справі в якості представника позивача ОСОБА_4 , яка не є адвокатом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачам у задоволенні позову.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України необхідно Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь виконавчого комітету Сумської міської ради по 1920 грн компенсації судового збору з кожного за перегляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 , ст. ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Сумської міської ради задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м.Суми від 05 липня 2019 року.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє також як законний представник ОСОБА_3 , до Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради про визнання права на користування квартирою в якості наймачів та права на її приватизацію без копії ордера на заселення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь виконавчого комітету Сумської міської ради по 1920 грн компенсації судового збору з кожного за перегляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко