Справа № 515/545/19
Провадження № 2-о/515/1121/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Давиденка К.В.

заінтересованої особи представника Татарбунарського

районного сектору ГУДМС України Вєтрогона М.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з викликом заінтересованої особи Татарбунарський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту проживання на території України на час проголошення незалежності,

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2019 року адвокат Давиденко К.В, що діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищезазначеною заявою.

В обґрунтування заяви зазначив, що з 01 липня 1974 ІНФОРМАЦІЯ_1 (з моменту народження) і по теперішній час він проживав на території України, за межі країни ніколи не виїздив. Крім того, на час розпаду колишнього СРСР, а саме 24 серпня 1991 року, заявник проживав біля матері за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає і до теперішнього часу. З 03 вересня 1992 року до 24 лютого 2005 року працював на різних роботах, що підтверджується копією трудової книжки.

При зверненні до Татарбунарського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з метою отримання паспорта громадянина України, заявнику Татарбунарським РС ГУДМС України в Одеській області було відмовлено у видачі паспорту громадянина України, оскільки проведеною перевіркою не встановлено належності заявника до громадянства будь-якої держави, та рекомендовано звернутися до судових органів з метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Посилаючись на ряд документів та враховуючи, що встановлення фактів, що мають юридичне значення можливо лише в судовому порядку, заявник звернувся до суду із вказаною заявою.

Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження з призначеннням до розгляду (а.с.14).

Представник заявника адвокат Давиденко К.В. в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, вимоги заяви підтримав в повному обсязі (а.с. 25).

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Вєтрогон М.І. в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти вимог заяви щодо встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.26).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення заявника, представника заінтересованої особи про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без їх участі.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Із довідки, виданої Татарбунарським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 25.02.2011 року (а.с.3) слідує, що ОСОБА_1 дійсно звертався до Татарбунарського РС ГУДМС України в Одеській області із заявою щодо видачі паспорта. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

Згідно копії посвідчення про прописку до призивної дільниці, виданого Міністерством оборони України (а.с.4-5), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізмаїл Одеської області дійсно 09 січня 1991 року пройшов медичну комісію та визнаний придатним до військової служби, прийнятий на облік вказаної дати.

Із копії довідки за №129 виданої загальноосвітньою вечірньою школою І-ІІІ ступенів м. Ізмаїл Одеської області від 10.12.2008 року (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1 , 1974 року народження, навчався в загальноосвітній вечірній школі ІІ-ІІІ ступенів м. Ізмаїл Одеської області, закінчив її в 1993 році та отримав атестат серії НОМЕР_1 12.06.1993 року.

Копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області 26.10.1999 року (а.с.7) підтверджується, що ОСОБА_1 (виписано українською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Ізмаїл Одеської області.

Із довідки №579, виданої 28.04.2011 року виконавчим комітетом Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_1 не зареєстрований, але проживає по АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входить: мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії трудової книжки серії НОМЕР_3 виданої 29.03.1993 року (а.с.9), виписаної російською мовою, слідує, що " ОСОБА_3 ", ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прийнятий на роботу 03 вересня 1992 року в Ізмаїльський рибопереробний завод, 29.03.1993 року - був звільнений за власним бажанням згідно наказу №32 від 29.03.1993 року; 17 січня 1996 року був прийнятий на посаду кочегара в школу №4, а 22.01.1996 року був звільнений за власним бажанням; 11 серпня 1997 року був прийнятий на роботу на посаду вантажника в приватне підприємство « ОСОБА_4 », 13.05.1998 року звільнений за ст.41 п.2 КзпП, згідно наказу 33; 29.11.2004 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду сантехніка в КП «Житлосервіс», але 24.02.2005 року звільнений за власним бажанням.

Як вбачається з довідки №470, виданої виконавчим комітетом Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 06.06.2019 року (а.с.19), ОСОБА_1 , 1974 року народження, дійсно не зареєстрований але з червня 1991 року по січень 1992 року проживав на території сільської ради.

Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»(03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство» особа, яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом першим постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України заявником залежить від встановлення судом факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.

За вказаних обставин, враховуючи те, що без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може отримати паспорт громадянина України, він в повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх належними та допустимими доказами, які є достатніми та узгоджуються між собою, виходячи із приписів п.п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника ОСОБА_1 , станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст.ст.77-81, 247, 263, 265, 293, 315-316 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , з викликом заінтересованої особи Татарбунарський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту проживання на території України на час проголошення незалежності - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, станом на 24 серпня 1991 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.А.Семенюк