Справа № 188/1123/19
Провадження № 2/188/477/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Олійник В.С.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( представник ОСОБА_2 ) до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у зв`язку з наступним.

Спірне спадкове майно складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд (згідно технічного паспорту БТІ), розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно висновку про грошову оцінку даного майна, його ринкова вартість складає 44996,00 грн.

Спірний житловий будинок був збудований дідом позивачки - ОСОБА_3 у 1959 році. У даному будинку спадкодавець прожив до смерті.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 13.06.2000 р., згідно з яким усе своє майно заповів сину (батьку Позивачки) - ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.09.2000 р.

Факт родинного зв`язку ОСОБА_5 , з його батьком підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.03.1952 р.

ОСОБА_5 спадщину після смерті батька прийняв шляхом подання заяви від 13.07.2001 р., до Петропавлівської державної нотаріальної контори. Інший спадкоємець ОСОБА_3 - його син ОСОБА_6 , подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 успадкував після смерті батька - ОСОБА_3 право на земельну частку (пай).

Відповідно до довідки КП Павлоградське МБТІ від 02.04.2019 р., №5202 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05.01.1990 р., Петропавлівський райвиконкомом.

Згідно з довідкою Троїцької сільської ради від 23.07.2001 р., №524 спірний житловий будинок має поштову адресу АДРЕСА_1 .

Оформити свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок ОСОБА_5 , не встиг у зв`язку з його смертю, а також у зв`язку з відсутністю у нього оригіналу правовстановлюючого документа про право власності на вказаний будинок.

08.07.2015 р . , ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 08.07.2015 р.

За життя ОСОБА_5 , склав заповіт, згідно з яким усе своє майно заповів його доньці (Позивачці) - ОСОБА_7 .

Родинний зв`язок Позивачки з її батьком підтверджується свідоцтвом про народження Позивачки серії НОМЕР_4 від 20.12.1974 р., довідкою Відділу РАЦС від 23.07.2003 р., копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 03.03.2017 р., згідно з яким Позивачка змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 .

Спадщину після смерті ОСОБА_5 , прийняла його донька (Позивачка) - ОСОБА_1 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, в результаті чого отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.08.2019 року право власності на будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано. Також вказаною інформацією підтверджується те, що право власності на земельну ділянку не зареєстроване.

30.07.2019 року Позивачка звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, але нотаріус своєю постановою від 30.07.2019 р., відмовив Позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документа на це майно.

Також нотаріус у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії роз`яснив Позивачці про необхідність звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно.

Пунктом 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, позивач спадщину після смерті спадкодавця прийняв, але не може належно розпоряджатися даним майном у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів та неможливості їх оформлення через органи нотаріату.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р., № 24-753/0/4-13 передбачено наступне:

«Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо».

Відповідачем по даній справі має виступати саме Українська сільська рада, на території якої розташоване зазначене у даному позові майно.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат по даній справі складає 768,40 грн., = 44996,00 грн., Х 1% (ставка судового збору), але не менше 0,4 Х 1921 грн. (розмір прожиткового мінімуму на 1 працездатну особу станом на 01.01.2019 р.).

Позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж Відповідача (Відповідачів) з тим самим предметом спору та з тих самих підстав.

З заявами про забезпечення позову та доказів до пред`явлення даної позовної заяви Позивач до суду не звертався. Заходи досудового врегулювання спору Позивачем не проводилися. Оригінали доказів, що додаються до цього позову, перебувають у Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 263-264 ЦПК України , просить суд :

1) Прийняти до розгляду дану позовну заяву та відкрити провадження у справі.

2) Прийняти рішення, яким визнати за гр. ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_6 ), як спадкоємцем за заповітом, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами.

3) Витрати по сплаті судового збору залишити за Позивачем.

Сторони в судове засідання не з"явилися. В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує . Відповідач позов визнає .

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав .

Судом встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області помер ОСОБА_4 , а пізніше , тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , у віці 63 р. в с. Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області

Факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про її народження , серії НОМЕР_4 , виданого 20.12.1974 р. Троїцькою сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області та копією про шлюб , серії 03.03.2017 р . , виданого Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області , копією свідоцтва про розірвання шлюбу ( згідно даного документа вбачається , що позивач прийняла прізвище « ОСОБА_10 ».

В своєму заповіті від 07.10.2008 р. спадкодавець ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив заповіт на користь ОСОБА_7

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 , як спадкоємець після смерті ОСОБА_5 отримала у спадщину приватизовану земельну ділянку , розташована на території Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області , кадастровий номер - 0:026001:0610 за № Пп 4193 , загальною площею 4.930 га.

Згідно довідки КП Павлоградського МБТІ від 02.04.2019 р. № 5202 вбачається , що право власності на будинок ( АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , який був побудований у 1959 р. та площа якого , станом на 15.12.1989 р. складала - загальна площа - 45.1 кв. м. , житлова площа - 25.9 кв. м. , зареєстровано за ОСОБА_3 … на підставі свідоцтва про право власності , виданого 05.01.1990 р.

Згідно даних технічного паспорта , виготовленого ФОП ОСОБА_11 24.06.2019 р. на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок АДРЕСА_1 замовником на даний будинок є ОСОБА_4 .

Довідками Троїцької сільської ради від 22.02.2007 р. та № 524 від 23.07.2001 р. вбачається , що ОСОБА_4 проживав та був прописаний в домоволодінні АДРЕСА_1 .

Як зазначалося вище , нотаріус у своїй постанові від 30.07.2019 р. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок в зв"язку з відсутністю на нього правовстановлюючого документа .

Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження , що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до положень ст.ст.100,101 ЦК України, який діяв на час здійснення будівництва будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок , причому, глава 10 «Особиста власність» цього Кодексу не пов"язувала наявність такого права з його обов"язковою державною реєстрацією.

Крім того, відповідно до п.6 ч.2 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР» затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року передбачалося, що державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали. В сільській місцевості оформлення будинків здійснювалося шляхом запису у погосподарській книзі сільської ради після закінчення будівництва. Тобто, Інструкцією не встановлювався обовязок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

Крім того , згідно п. п. 4.18. п. 4 глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Враховуючи вище зазначені норми права відмова нотаріуса є правомірною та відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 : якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, або якщо первинна реєстрація нерухомого майна не була проведена, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності не визнається нотаріусом в зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документа на житловий будинок із господарчими спорудами, що і призвело до подання цього позову до суду.

Як встановлено судом спадкодавець ОСОБА_4 мав у власності житловий будинок, який було збудовано у 1959 р. і який знаходиться на земельній ділянці, відведеної саме для цієї мети, що підтверджується дослідженими доказами, а оскільки фактичний власник будинку помер, позивачі , в порядку правонаступництва, що виникає із права успадкування, мають право ставити питання про визнання права власності на даний будинок, оскільки , як було вищезазначено , хоча будинок і мається в наявності, однак відсутні на нього будь-які правовстановлюючі документи.

Беручи до уваги те, що вказаний будинок був збудований на земельній ділянці, якою правомірно користувався спадкодавець і її цільове призначення із будівництвом не змінилося та не були порушені права територіальної громади чи окремих громадян, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач надав достатню кількість доказів на підтвердження своїх вимог та належним чином обґрунтував свій позов.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. ст 4,12, 23,76-82, 136, 247, 265 ЦПК України, ст.ст.328,392 , 1268 ЦК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити .

Визнати за гр. ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_6 ), як спадкоємцем за заповітом, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами.

У порядку ст. 136 ЦПК України звільнити відповідача від сплати судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. П. Полубан