Справа № 464/2499/19
пр.№ 2/464/1132/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання Горбач О.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Зуєва Я ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначення способів участі у вихованні та спілкуванні. Позов мотивував тим, що, незважаючи на розпорядження Сихівської районної адміністрації від 09.08.2018, яким визначено спосіб участі позивача ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою та встановлено час зустрічей, матір`ю дитини, відповідачем ОСОБА_3 , з якою шлюб розірвано 15.02.2018, чиняться перешкоди побаченням з дитиною. Зокрема, ОСОБА_3 під час спілкування дитини з батьком провокує конфлікти, ображає відповідача, що негативно впливає на розвиток дитини та порушує її інтереси.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав, що в такому викладені. Позивач, який за його згодою допитаний в судовому засіданні як свідок, надав показання про те, що відповідач ОСОБА_3 під зустрічей дитини з батьком встановлює різноманітні заборони для дитини щодо харчування, відвідування місць для дитячих розваг та інші, що перешкоджає повноцінному спілкуванню дитини з батьком. Вважає, що має можливість та відповідний досвід догляду за дитиною, може забезпечити її безпеку та проводити час з дитиною без присутності матері. Щодо притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України вказав, що ОСОБА_6 у після засідання комісії з питань захисту прав дитини у приміщенні Сихівської районної адміністрації спровокувала конфлікт та такий вирок додатково підтверджує, що спілкування з дитиною у присутності матері може повторно спровокувати схожу ситуацію. Крім цього, позивач та його представник зазначили, що у вироку суду наведено ряд обставин, що позитивно характеризують позивача. Представник позивача також пояснив, що перешкоди у спілкуванні з дитиною свідчать про особисту неприязнь відповідача до позивача. Позивач зазначив, що у листопаді 2018 року комісією з питань захисту прав дітей за його зверненням розглядалося питання про зміну способу його участі у вихованні дитини, проте у спілкуванні з дитиною без присутності матері було відмовлено. Востаннє з дитиною спілкувався у листопаді 2018 року та в цей час звертався в усному порядку до поліції з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною. Жодного рішення щодо ОСОБА_3 поліцією не приймалось. В подальшому не хотів звертатись до ОСОБА_6 з метою спілкування з дитиною, щоб не було конфлікту. Просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала з підстав, викладених у відзиві від 05.07.2019 (а.с. 29-31). Додатково пояснила, що розпорядженням Сихівської районної адміністрації від 09.08.2018 вирішено питання щодо участі позивача ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною та встановлено час зустрічей, який вважає достатнім, беручи до уваги вік дитини, розпорядок її дня, режим харчування та інші обставини. Вказала, що не чинить жодних перешкод у спілкуванні дитини з батьком, однак враховуючи те, що батько проживає окремо від дитини, притягувався до кримінальної відповідальності, дитину востаннє відвідував в листопаді 2018 року, вважає, що побачення дитини з батьком можливі лише за її присутності, або іншої особи, можливо представника соціальної служби. Також зазначила, що після однієї з прогулянок батька з дитиною, під час якої батько купував дитині певні продукти харчування, остання дуже погано себе почувала. Дочка щодня протягом тижня відвідує дошкільний навчальний заклад та о 21 годині вже готується до сну, тому не може проводити час з батьком до 22 години без присутності матері. Не заперечує, щоб батько приходив до них додому та до 22 години проводив час з дитиною. Крім цього, ствердила, що дитина має більшу прихильність до неї, оскільки є ще досить маленькою та батька бачить рідко. Підтвердила, що були випадки, коли батько гуляв з дитиною самостійно, проте це було дуже давно. ІНФОРМАЦІЯ_2 у день народження дочки ОСОБА_1 зателефонував та мав намір взяти дитину до себе. Однак, ОСОБА_6 йому відмовила, оскільки вдома відбувалося святкування дня народження дитини, і йому було запропоновано прийти на святкування, проте ОСОБА_1 відмовився. Просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування позов підтримала частково, зокрема, не заперечив проти задоволення вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та вихованні, якщо така позовна вимога буде підтверджена належними доказами, та заперечив проти позовної вимоги щодо визначення побачень дитини з батьком без присутності матері, оскільки питання способу участі батька у вихованні та спілкування з дитиною було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини. Також зазначив, що рішення про побачення дитини з батьком лише у присутності матері ухвалене з врахуванням усіх обставин, в тому числі з врахуванням віку дитини. У судових дебатах просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з положеннями статей 157, 159 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 ст. 159 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За змістом ст. 19 Сімейного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірвано судом 15.02.2018 (рішення набрало законної сили 19.03.2018), в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_5 (а.с.7-10).

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації №461 від 09.08.2018 визначено спосіб участі позивача ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дітьми та встановлено час зустрічей. Зокрема, визначено, що такі зустрічі можуть відбуватися в присутності матері у понеділок, середу, п`ятницю з 19 до 22 год., у суботу, неділю почергово з 10 до 21 год. Батькам також роз`яснено відповідні положення чинного законодавства, обов`язок матері не чинити перешкод у зустрічах батька з дитиною. Перед прийняттям вказаного розпорядження проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини та надано висновок відділом у справах дітей. При цьому, як видно з розпорядження та з`ясовано з пояснень представника третьої особи, враховано ряд обставин, зокрема: інтереси дитини, її вік, зайнятість батьків (а.с.10).

З пояснень сторін також встановлено, що у листопаді 2018 року комісією з питань захисту прав дитини відмовлено ОСОБА_1 у зміні способу його участі у вихованні дитини, зокрема у спілкуванні з дитиною без присутності матері.

Судом встановлено, що підтверджено сторонами, що малолітня ОСОБА_7 постійно проживає з матір`ю, шлюб між батьками розірвано. Також встановлено, що дитина на час розгляду справи досягла віку два роки десять місяців, відвідує дошкільний навчальний заклад. Питання щодо часті батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею двічі було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації та встановлено час зустрічей дитини з батьком у присутності матері. Сторони не заперечили, що востаннє дитина з батьком спілкувалась у листопаді 2018 року.

Відповідно до вироку Сихівського районного суду м. Львова від 01.02.2019 ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді виправних робіт за місцем праці у ТДВ «Львівська автобаза №1», де останній працює слюсарем з ремонту автомобілів, з відрахуванням із заробітку 10% в дохід держави. Вирок набрав законної сили (а.с.32-33).

Зокрема, відповідно до вищевказаного вироку суду, ОСОБА_1 08.11.2018 року близько 15.00 год., перебуваючи на сходовій клітці між першим та другим поверхом у приміщенні Сихівської районної адміністрації м. Львова, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Червоної АДРЕСА_2 , 66, у м. Львові, на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_3 , під час словесного конфлікту з нею, маючи умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень, умисно наніс останній один удар правою рукою, зігнутою в кулак в область грудної клітки, в результаті чого спричинив їй, закритий перелом дев`ятого ребра справа зі синцем над ним, який не був небезпечним для життя в момент заподіяння та відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішення спору судом серед іншого враховано вік дитини (два роки десять місяців), те, що позивач ОСОБА_1 з листопада 2018 року, тобто протягом останніх десяти місяців, з дитиною не спілкувався та, окрім сплати аліментів, не брав участі в безпосередньому догляді за дитиною, за цей час був засуджений за нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження матері дитини в приміщенні районної адміністрації після чергового розгляду питання щодо способу участі батька у вихованні дитини.

Судом взято до уваги також інші обставини, які позитивно характеризують ОСОБА_1 , серед яких те, що останній працює та сплачує аліменти, не зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, має намір брати участь у вихованні дитини.

Разом з тим, на час розгляду справи судом участь ОСОБА_1 у вихованні дитини є недостатньою, останній протягом певного часу не спілкувався з дитиною та, на переконання суду, спілкування батька з дитиною на даний час можливе лише у присутності матері.

Судом, на підставі ч.3 ст.91 ЦПК України, відмовлено у задоволенні усного клопотання представника позивача про допит свідка, оскільки таке було заявлене після закриття підготовчого провадження, що тривало два судових засідання, в яких був присутній позивач та його представник. Крім цього, твердження представника про те, що йому, як представнику, не було відомо про такого свідка, не є поважною причиною та не впливає на судове рішення щодо такого клопотання. При цьому, після оголошення судом змісту ч.3 ст. 91 ЦПК України відповідач ОСОБА_3 категорично заперечила проти допиту заявленого стороною позивача свідка.

Твердження позивача про звернення до поліції щодо перешкод з боку відповідача у спілкуванні з дитиною належними доказами не підтверджено, будь-яких клопотань з цього приводу суду не заявлено. Крім цього, з пояснень сторін встановлено, що жодних процесуальних рішень щодо ОСОБА_3 з цього приводу ухвалено не було.

Доводи представника позивача про те, що вирок суду щодо ОСОБА_1 додатково підтверджує неможливість спілкування батька з дитиною у присутності матері, на переконання суду, є необґрунтованими, оскільки основним у даному випадку повинні бути інтереси дитини, які серед іншого вимагають належної поведінки батьків у відносинах між собою, а судимість ОСОБА_1 за вказаних вироком суду обставин характеризує останнього виключно з негативного боку.

Беручи до уваги усі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що достатніх доказів на підтвердження існування перешкод у вихованні дитини та спілкування з нею позивачем не надано, ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування не встановлено. Крім цього, твердження позивача про необхідність спілкування з дитиною за відсутності матері, на переконання суду, не є достатньо обґрунтованим.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 141, 153, 155, 157, 159 Сімейного кодексу України,ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», статями 12, 81, 89, 141, 263 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.09.2019.

Головуючий Дулебко Н.І.