Справа № 635/8417/18
Провадження по справі № 2/635/995/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Ус Ю.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач Тернівська сільська рада Харківського району Харківської області,

третя особа Універсальна біржа «Україна»,

третя особа ОСОБА_4 ,

третя особа ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, треті особи Універсальна товарна біржа «Україна», ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред`явили до суду позов шляхом подання позовної заяви до відповідачів ОСОБА_3 , Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, який в подальшому уточнили та просили визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений біржою нерухомості та основних фондів «Україна» 09 вересня 1998 року за реєстрованим №н9-692, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнати за ними в рівних частках за кожним право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 73,80 кв.м, житловою площею 45,60 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно вищевказаного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності в рівних частках за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого біржою нерухомості та основних фондів «Україна» 09 вересня 1998 року за реєстрованим №н9-692. Однак позивачі не можуть розпоряджатися вказаним майном, оскільки зазначений договір не дає їм такого права, виходячи з наступного. Спірний договір купівлі-продажу був укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений біржою нерухомості та основних фондів «Україна» 09 вересня 1998 року за реєстровим №н9-692 та зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації Харківського району в Книзі №1 за реєстровим номером №52 24 вересня 1998 року. Після укладення вищевказаної угоди позивачі користувалися зазначеним будинком, проживали в ньому та були зареєстровані з 2003 року. Пізніше, в нотаріальній конторі їм повідомили, що вищевказаний договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально, та було рекомендовано з цього питання звернутися до суду. Оскільки позивачам не були відомі вказані обставини позивачі вважають, що їх право власності порушене. Воля кожної із сторін за вищевказаним договором купівлі-продажу відповідала їх справжнім намірам, після передання продавцю позивачами кошів, вони проживали в будинку майже 20 років, а тому вважають, що спірний договір відповідав всім умовам правочину, був дійсним та на час його укладення захищений державою, бо право власності було зареєстровано в БТІ.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, третя особа Універсальна товарна біржа «Україна» про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок залишено без руху, позивачам встановлений строк для усунення назначених в ухвалі недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали.

В установлений вищевказаною ухвалою строк позивачами усунуті недоліки, зазначені в ухвалі суду та 06 грудня 2018 року надана уточнена позовна заява з доданими до неї документами.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 червня 2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучені Достова ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом сільського голови Махоніна І.В. про розгляд справи за відсутності представника, в якій він не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином. 22 липня 2019 року на адресу суду надійшла нотаріально посвідчена заява ОСОБА_9 , в якій вона просила розглянути справу без її участі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог (підпис Леушин (Головіної ОСОБА_10 .) посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Юрченко О.М. за реєстровим №722 від 22 липня 2019 року). Також 22 липня 2019 року на електронну адресу суду надійшла нотаріально посвідчена заява від ОСОБА_5 , в якій остання також просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги (підпис ОСОБА_11 В. посвідчений нотаріусом Туапсинського нотаріального округу Улітко О.В. за реєстровим №23/266-н/23-2019-3-288 від 22 липня 2019 року)

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи Універсальна біржа «Україна» у судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

08 вересня 1998 року між ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на товарній біржі нерухомості та основних фондів «Україна» укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 продали ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а останні в рівних частинах купили житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за №Н9-692, право власності на будинок зареєстровано в БТІ в цілому за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах, про що свідчить відповідна відмітка КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» на договорі купівлі-продажу (запис в Книзі 1 за реєстровим №52). Зі змісту договору вбачається, що зазначений будинок був придбаний за суму 6000 гривень, які виплачені покупцями до реєстрації угоди на біржі (п.п.4,5 договору).

Зі змісту довідки Виконавчого комітету Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області №591 від 12 листопада 2018 року вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 10 грудня 2003 року.

Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за вих.№1505 від 20 листопада 2017 року, згідно архівних матеріалів БТІ станом на 31 грудня 2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних долях за кожним згідно договору купівлі-продажу, посвідченого біржою нерухомості та основних фондів «Україна» 08 вересня 1998 року р№Н9-692. Згідно матеріалів поточної інвентаризації станом на 01 листопада 2017 року за вищевказаною адресою розташовано: житловий будинок літ. А-1 1988 року побудови загальною площею 73,80 кв.м житловою площею 45,60 кв.м., сараї літ. Б, літ. Д, літ. И, погріб літ. В, гараж літ. Е, вбиральня літ. Ж, душ літ. З, навіс літ. Л, каналізаційна яма літ. К, свердловина літ. К1, огорожі №1,2,3,4,5. Самовільно зведені будівлі: прибудова літ. А2-1 загальною площею 6,80 кв.м., сарай літ. Д., гараж літ. Е, сарай літ. И. Житлову площу будинку збільшено на 8.10 кв.м. за рахунок переобладнання кухні в житлову кмінату, що не відноситься до категорії самовільного перепланування. Інвентаризаційні вартість будинку складає 616998 гривень. Зазначені обставини також підтверджуються відомостями технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 01 листопада 2017 року.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Оскільки відносини між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_13 склалися в момент укладення спірного договору, а саме 08 вересня 1998 року, суд застосовує під час розгляду позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним Цивільний кодекс Української РСР (1963 року).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну абро припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення спірного правочину, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності

зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін

товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу).

Відповідно до вимог ст. 228 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами.

За змістом ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Статтею 154 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Як вбачається зі змісту договору від 08 вересня 1998 року, укладеного між ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на товарній біржі нерухомості та основних фондів «Україна», зазначений правочин містить всі ознаки договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, передбачених ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на момент укладення вказаного правочину, про що свідчать їх підписи у ньому, за наслідками укладення зазначеного договору ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 передала житловий будинок у власність покупцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а останній прийняли майно і сплатили за нього певну грошову суму, що достовірно підтверджено в ході судового розгляду. Зазначені обставини жодним чином не спростовуються відповідачем та підтверджуються третіми особами ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , в інтересах яких діяла відповідач ОСОБА_7 , укладаючи спірний договір, та які на час розгляду справи досягли повноліття, а тому фактично є сторонами спірного договору. Треті особи ОСОБА_15 та ОСОБА_8 надали відповідні заяви про визнання позовних вимог в цій частині.

Суд також враховує ту обставину, що після укладення вищевказаного договору, позивачі постійно проживали та були зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 , а саме з 10 грудня 2003 року по теперішній час. У суду відсутні будь-які відомості про те, що протягом вказаного періоду відповідач пред`являла претензії з приводу зазначеного майна.

Отже, судом встановлено, що вищевказана угода укладена відповідно до вимог законодавства, діючого на момент укладення такої угоди, угода зареєстрована на біржі, однак не посвідчена нотаріально, оскільки на час її укладення посвідчення такої угоди на законодавчому рівні не передбачалося, сторони даного договору купівлі-продажу повністю виконали умови договору, право власності на зазначене домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу зареєстроване комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24 вересня 1998 року, на їх ім`я КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» виданий технічний паспорт, право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 ніким не оспорюється.

Відповідно до вимог ст.47 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, суд вважає угоду купівлі-продажу дійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

За змістом частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому разі, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Оскільки суд визнав договір купівлі-продажу від 08 вересня 1998 року, укладений між сторонами на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» №Н9-692 дійсним, суд приходить до висновку, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі вказаного правочину.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги позивачів в частині визнання за ними права власності в рівних частках на вищевказаний житловий будинок в межах заявлених ними позовних вимог.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за вих.№1505 від 20 листопада 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 ) розташовані: житловий будинок літ. А-1 1988 року побудови загальною площею 73,80 кв.м житловою площею 45,60 кв.м., сараї літ. Б, літ. Д, літ. И, погріб літ. В, гараж літ. Е, вбиральня літ. Ж, душ літ. З, навіс літ. Л, каналізаційна яма літ. К, свердловина літ. К1, огорожі №1,2,3,4,5. За зазначеною адресою наявні самовільно зведені будівлі, а саме - прибудова літ. А2-1 загальною площею 6,80 кв.м., сарай літ. Д., гараж літ. Е, сарай літ. И. Житлову площу будинку збільшено на 8.10 кв.м. за рахунок переобладнання кухні в житлову кмінату, що не відноситься до категорії самовільного перепланування.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Враховуючи викладене, суд визнає за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 73,80 кв.м житловою площею 45,60 кв.м. в рівних частках за кожним відповідно до договору купівлі-продажу від 08 вересня 1998 року, укладеного між сторонами на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» №Н9-692 без урахування самочинно зведених будівель.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, треті особи Універсальна товарна біржа «Україна», ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 08 вересня 1998 року, укладений між ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» та зареєстрований за №Н9-692.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 73,80 кв.м., житловою площею 45,60 кв.м. відповідно до договору купівлі-продажу від 08 вересня 1998 року, укладеного між ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» та зареєстрований за №Н9-692,Є без урахування самочинно зведених будівель.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач Тернівська сільська рада Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: 62421, Харківська область, Харківський район, с. Тернова, вул. Світла, 347.

Повне рішення складено 10 жовтня 2019 року.

Суддя Т.В. Бобко