СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/564/19
Провадження №2/547/324/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року смт.Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Атаманової С.Ю., при секретарі судового засідання Совєтовій І.І.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Семенівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - гр-нка ОСОБА_3 , якій за життя належав вказаний житловий будинок. Після смерті спадкодавця позивач прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріуса з відповідною письмовою заявою, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями позивачу було відмовлено. За вказаних обставин позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним в порядку спадкування права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , від якого залежить реалізація його прав, як спадкоємця за заповітом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позов в повному обсязі заявлених вимог, прохав суд їх задоволити.

В судове засідання представник відповідача Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області не з'явився. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Згідно письмової заяви прохав суд розглянути цивільну справу без його участі. Зазначив про визнання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень проти їх задоволення (а.с.37).

Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, з огляду на письмову заяву представника відповідача, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за його відсутності, та, з урахуванням визнання відповідачем позову, вирішення питання про ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, безпосередньо дослідивши письмові докази по справі та показання свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 ) батько позивача по справі ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . У відомостях про його батьків на російській мові вчинені записи: батько « ОСОБА_5 », мати « ОСОБА_6 » (а.с.12).

Згідно свідоцтва про народження позивача (серія НОМЕР_2 ) батьком останнього є ОСОБА_4 (а.с.11).

17.12.1959 року шлюб між ОСОБА_5 (чоловік) та ОСОБА_7 (дружина) було розірвано, внаслідок чого відновлено дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_5 » (а.с.13).

Відповідно до витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 30.11.2017 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 06.02.1960 року зареєструвала шлюб з гр-ном ОСОБА_10 , внаслідок чого її прізвище змінилось на « ОСОБА_10 » (а.с.14).

Згідно договору дарування 1/2 частини будинковолодіння, посвідченого державним нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори 30.12.1956 року та зареєстрованим в реєстрі за №4536, гр-н ОСОБА_12 подарував 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_13 (а.с.17).

Згідно довідки №300, виданої 07.02.2018 року виконавчим комітетом Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, належний ОСОБА_3 житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори Литвин М.І. 13.12.2000 року, гр-нка ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_12 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.18).

За життя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповідала все належне їй майно своєму онукові - позивачу по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_3 ), виданого Семенівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, гр-нка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт.Семенівка Семенівського району Полтавської області у віці 86 років (а.с.9).

Згідно довідки №299, виданої 07.02.2018 року виконавчим комітетом Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області, ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм онуком ОСОБА_2 (а.с.15).

Відповідно до технічного паспорту та інформаційної довідки, виданих 19.06.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ТехЕксперт-БТІ»., по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок (літ.«А-1») 1955 року побудови загальною площею 56,3 кв.м та житловою площею 25,3 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: гаражем (літ.«Б»), сараєм (літ.«В»), погрібом (літ.«в»), сараєм (літ.«Г»), вбиральнею (літ.«Д»), літньою кухнею (літ.«Е»), замощенням (літ.«І»), огорожею №1, огорожею №2, колодязем №3, зливною ямою №4 та свердловиною №5. Самовільного перепланування та добудов не виявлено. Документом, що підтверджує право власності ОСОБА_3 на вказаний будинок, зазначено свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Семенівської державної нотаріальної контори 13.12.2000 року, реєстраційний № 2-2934 (а.с.19-20).

Позивач по справі прийняв спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_3 , що підтверджується поданою ним відповідно до вимог ст.1269 ЦК України приватному нотаріусу письмовою заявою (а.с.50).

Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу від 08.02.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з непідтвердженням ступеню родинних відносин зі спадкодавцем та належністю останній спадкового майна (а.с.5).

Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , які дали суду показання про відомі їм обставини справи.

Свідок ОСОБА_14 суду дала показання про те, що померла ОСОБА_3 була її свекрухою - матір`ю її чоловіка ОСОБА_4 .. Прізвище «ОСОБА_4» отримала після одруження з другим чоловіком ОСОБА_12 .. До цього мала прізвище « ОСОБА_4 Проживала з другим чоловіком до 2000 року по АДРЕСА_4 (а.с.71).

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що ОСОБА_3 була його рідною матір`ю. Після одруження з його батьком мала прізвище « ОСОБА_3 », і коли вийшла заміж вдруге змінила прізвище на « ОСОБА_3 » . Проживала в АДРЕСА_4 , яка на даний час перейменована на АДРЕСА_1 (а.с.71-72).

Виконуючи приписи ч.4 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним сторонами, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За змістом п.п.4.14, 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На підставі викладеного, з урахуванням відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку про те, що звернення позивача по справі ОСОБА_2 , як спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , як спадкодавця, до суду з позовом про визнання за ним в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, що було набуте ОСОБА_3 за життя, в тому числі і в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_12 , здійснено у спосіб, передбачений законом, а тому порушене право позивача на реалізацію своїх спадкових прав підлягає судовому захисту.

Відповідно до роз'яснень п.3.1, викладених в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. На підставі викладеного, враховуючи, що правовідносини, пов`язані з набуттям спадкодавцем ОСОБА_12 права власності на вказаний вище житловий будинок виникли до 01.01.2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України, судом при вирішенні спору застосовуються положення законодавства, чинного на дату будівництва (створення) нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Так, на дату побудови житлового будинку (1955 рік), питання набуття громадянами права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (втрата чинності згідно Указу Президії від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ) і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно ст.1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови від 26.08.1948 року було визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

З огляду на викладене, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його ним з додержанням вимог цих актів законодавства і вказані правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 грудня 2013 року у цивільній справі №6-137цс13, предметом якої був спір про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, та відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями належав гр-ну ОСОБА_12 на підставі договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого нотаріальною конторою 23.10.1954 року за №433 та зареєстрованого в Кременчуцькому міськтехінвентрабюро 12.12.1956 року під №281 (а.с.17).

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про належність наданих позивачем письмових доказів у виді записів у договорі дарування 1/2 частини будинковолодіння та свідоцтві про право на спадщину за законом щодо об'єкту нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , на підтвердження його належності на праві власності ОСОБА_12 та в подальшому, шляхом успадкування, бабі позивача ОСОБА_3 , як спадкодавцю.

Також при вирішенні спору суд вважає за необхідне застосувати положення ч.4 Глави 1 Розділу ІІ «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», в редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва

та житлово-комунального господарства України від 26.07.2018 року №186 в частині визначення найменування об`єктів нерухомого майна, розташованих по АДРЕСА_5 , про визнання права власності на які позивач звернувся до суду з даним позовом, виходячи з того, що за змістом вказаної правової норми до господарських (допоміжних) будівель належать: сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники, а до споруд - колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо.

На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та визнання за ним в порядку спадкування права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявністю фактичних та правових підстав виникнення права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, а саме: відомостей про належність вказаного житлового будинку спадкодавцеві ОСОБА_3 ; технічного паспорту на цей будинок; письмової відмови нотаріуса у вчинення нотаріальної дії від 08.02.2018 року.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із вимог діючого законодавства України та необхідності застосування виняткового способу захисту інтересів позивача, як спадкоємця, з урахуванням існуючих перешкод для оформлення ним спадкових прав у нотаріальному порядку, та відсутності при цьому порушень прав, свобод та інтересів інших осіб.

Щодо стягнення з відповідача по справі Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області на користь позивача ОСОБА_2 судових витрат у вигляді сплаченого ним судового збору при поданні позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.2, ч.1 ст.13 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належить диспозитивність, згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем в поданій до суду позовній заяві не зазначено про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у виді сплаченого ним судового збору.

З огляду на викладене, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, судом не здійснюється розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України в частині стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним судового збору, що становить 1852 грн. 43 коп..

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, зазначеними в технічному паспорті, а саме: житловий будинок (літера «А-1») загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м.; гараж (літера «Б»), сарай (літера «В»), погріб (літера «в»), сарай (літера «Г»), вбиральню (літера «Д»), літню кухню (літера «Е»), замощення (літера «І»), огорожу №1, огорожу №2, колодязь №3, зливну яму №4 та свердловину №5, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .

Судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_2 у виді сплаченого ним судового збору в сумі 1852 грн. 43 коп. відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: Семенівська селищна рада Семенівського району Полтавської області, місцезнаходження: вул.Незалежності, буд.№44А смт.Семенівка Семенівського району Полтавської області, поштовий індекс 38200, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22538295.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Полтавського апеляційного суду або через Семенівський районний суд Полтавської області.

Повне рішення суду складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий С.Ю.Атаманова