Літинський районний суд Вінницької області
Справа № 137/1217/19
У Х В А Л А

"17" вересня 2019 р.

Суддя Літинського районного суду Желіховський В.М. розглянувши матеріали заяви представника позивача-адвоката Ліскова А.І. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшла заява про забезпечення позову, в якій зазначається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення з особи-підприємця ОСОБА_2 середнього заробітку, компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, повернення трудової книжки, зазначаючи при цьому, що загальна сума боргу становить 132 374, 98 грн.

Сторона позивач посилається на ту обставину, що існують достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливими виконання майбутнього рішення суду, оскільки відповідач протягом тривалого ухиляється від виконання виплати компенсації за невикористані дні відпустки та повернення трудової книжки, тому просить забезпечити позовом шляхом накладення арешту на нерухоме майно належне ОСОБА_2 , а саме 3/1000 частки адміністративної будівлі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, її обгрунтування, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних винсовків.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Суд акцентує увагу заявника на тому, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до вищенаведеного клопотання та матеріалів цивільної справи, представник позивача просить стягнути з відповідача середній заробіток в загальній сумі 127 139,21 грн., заборгованість за невикористані дні щорічних відпусток в загальній сумі 5235,77 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 132 374,98 грн.

У своїй заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на нерухоме майно належне ОСОБА_2 , а саме на 3/100 частки адміністративної будівлі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , проте у Витягу про об`єкт нерухомого майна (а.с.29) зазначено розташування об`єкта нерухомості АДРЕСА_2 , що не відповідає адресі зазначеній в заяві.

Втім, як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявником на підтвердження заявлених заходів забезпечення позову, не надано суду доказів на підтвердження вартості майна на котре заявник просить накласти арешт. Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявником не обґрунтована, оскільки, повідомлені ним обставини не дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову і якщо такий буде задоволено, то виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим в майбутньому. Одночасно зазначені заявником види забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника позивача - адвоката Ліскова А.І. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом 15 днів з дня її проголошення.

С Суддя: В. М. Желіховський