справа № 369/28/19 головуючий у суді І інстанції - Ковальчук Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 9 102 грн. 84 коп., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 5 129 грн. 81 коп. та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі 6 963 грн. 54 коп., а разом 21 196 грн. 19 коп.; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року, у розмірі 125 150 грн. 67 коп. та донарахувати по день фактичного розрахунку; зобов`язати відповідача провести належні розрахунки по її заробітній платі в Пенсійний фонд України та Фонд соціального страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наказу від 01 листопада 2016 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду інженера 1 категорії технічного відділу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» 02 листопада 2016 року. 17 липня 2017 року позивач була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. На момент звільнення з підприємства з позивачем не був проведений остаточний розрахунок належних їй до виплати сум, зокрема, заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку та одноразова грошова вихідна допомога при скороченні штату.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати в розмірі 9 102 грн. 84 коп., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 5 129 грн. 81 коп. та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі 6 963 грн. 54 коп., що в загальному розмірі становить - 21 196 грн. 19 коп. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18 липня 2017 по 08 травня 2019 року у розмірі 154 477 грн. 53 коп.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог у сумі 1 721 грн. 03 коп. (заробітна плата за першу половину березня 2017 року), здійснити перерозподіл судових витрат по першій та апеляційній інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017 та відсутністю первинних документів бухгалтерського обліку, нарахування заробітної плати було припинено. За першу половину березня 2017 року позивачу нараховано аванс у розмірі 1 721 грн. 03 коп., яку станом на 30 січня 2019 року позивач не отримав у касі структурного підрозділу. Нарахування заробітної плати за інші періоди не здійснювалося через відсутність первинних документів. Надані позивачем розрахунки заробітної плати та табелі обліку робочого часу виготовлені на непідконтрольній українській владі території. Адміністративна будівля Донецької дирекції залізничних перевезень була захоплена невідомими особами і таким чином відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення. Проте, суд не врахував дані обставини та зробив помилковий висновок про достовірність доказів. Через відсутність визнаної відповідачем заборгованості з невиплаченої заробітної плати за період березень-липень 2017 року, вимоги про стягнення компенсації за втрату частини доходів та середнього заробітку не підлягали задоволенню. Науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 свідчить про унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Суд не врахував, що: сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин уповноважена особа оформлює лише у тому разі, коли звільнення від відповідальності за невиконання обов`язків внаслідок дії форс-мажорних обставин передбачено безпосередньо нормативно-правовим актом чи договором; чинне трудове законодавство не передбачає підтвердження форс-мажорних обставин за невиконання умов трудового договору; за час проведення АТО та СОС до трудового законодавства не були внесені відповідні зміни стосовно конкретних обставин, що виникли на території Донецької та Луганської областей; обов`язковою підставою для покладення відповідальності згідно зі ст. 47, 116 КЗпП України є наявність вини підприємства; суд не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права. Суд не врахував, що позивачем не сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку.

У відповіді на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що втрата контролю владою України над частиною території Донецької та Луганської областей відбулася ще у 2014 році, що є загальновідомим фактом, але незважаючи на це ПАТ «Українська залізниця» продовжила з позивачем трудові відносини з 02 листопада 2016 року, а значить і обов`язок оплатити результати праці. Нарахування заробітної плати за березень 2017 року здійснено у повному обсязі, про що свідчать Індивідуальні відомості про застраховану особа, видані Пенсійним Фондом України, що відповідає наданому суду розрахунку. Надані позивачем розрахунки по заробітній платі відповідають нормам ст. 110 КЗпП України. Такі розрахунки містять посилання про плату простою підприємства. Питання нарахування та виплати заробітної плати працівнику є обов`язком роботодавця. Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України не є сертифікатом у розумінні ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Отримання у день звільнення належно оформленої трудової книжки спростовує викладені відповідачем в апеляційній скарзі посилання на висновки пункту 7 Науково-правового висновку Торгово-промислової палати № 126/21-10.2.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 02 листопада 2016 року ОСОБА_1 прийнята на посаду інженера 1 категорії технічного відділу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

17 липня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату (а.с.12, 44).

На підтвердження заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 надала

копії розрахунку заробітної плати за березень-липень 2017 року, згідно яких за березень 2017 року - сума до виплати з вирахування податку з доходів, професійного внеску та інших утримань становить - 3 887 грн. 47 коп.; за квітень 2017 року - сума до виплати з вирахування податку з доходів, професійного внеску та інших утримань становить - 3 275 грн. 80 коп.; за травень 2017 року - сума до виплати з вирахування податку з доходів, професійного внеску та інших утримань становить - 1 297 грн. 96 коп.; за червень 2017 року - сума до виплати з вирахування податку з доходів, професійного внеску та інших утримань становить - 329 грн. 63 коп.; за червень 2017 року - сума до виплати з вирахування податку з доходів, професійного внеску та інших утримань становить - 12 405 грн. 33 коп. (з яких 311 грн. 98 коп. зарплата; 5 129 грн. 81 коп. компенсація за невикористану відпустку та 6 963 грн. 54 коп. вихідна допомога при скороченні штату).

Згідно довідки ПАТ «Українська залізниця» № 51/2 від 31 січня 2019 року дохід ОСОБА_1 за квітень-липень 2017 року становив 0,00 грн. За березень 2017 року до видачі підлягали кошти у сумі 1 721 грн. 03 коп. (а.с.77).

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції ст. 43 керувався Конституцією України, ст. 21, 22 ЗУ «Про оплату праці», ст. 47, 94, 97, 116, 117, 233 КзпП України, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала у структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Однак, 17 липня 2017 року позивач була звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату. Позивач зазначає, що у день звільнення їй не було виплачено належні при звільненні суми.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не надала суду належних доказів, які підтверджують розмір заборгованості по заробітній платі, заявлений позивачем до стягнення. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що заробітна плата за період з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року не нараховувалася позивачу через відсутність первинних документів. У матеріалах справи міститься довідка ПАТ «Українська залізниця» від 31 січня 2019 року, в якій зазначено, що дохід ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по липень 2017 року становить 0,00 грн., тобто, у вказаний період позивачу не нараховувалася заробітна плата.

Будь-яких вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування заробітної плати ОСОБА_1 не заявляла.

Відповідач погоджується з тим, що за березень 2017 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 1 721 грн. 03 коп., однак, її не було виплачено працівнику.

Проте, у матеріалах справи містяться Індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України, у яких зазначено, що у березні 2017 року ОСОБА_1 було нараховано Регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 4 888 грн. 77 коп. (а.с.52).

За таких обставин, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 4 888 грн. 77 коп. без врахування податків та інших обов`язкових платежів.

Що стосується грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У пунктах 2, 8 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У абзаці 1 пункту 2, пункті 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року зазначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків позивача в частині визначення нею розміру грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки такі нарахування здійснюються з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року та для проведення відповідних розрахунків необхідний розмір середньої заробітної плати за останні два місяці роботи та розмір сумарного заробітку за останні дванадцять місяців. Однак, за останні місяці роботи, а саме з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року ОСОБА_1 не нараховувалася заробітна плата, а тому неможливо визначити її середній розмір, а також розмір сумарного заробітку.

Позивач зазначає, що у зв`язку зі встановленням на підприємстві простою у березні-червні 2017 року для визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно брати попередні два календарні місяці - січень та лютий 2017 року.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Тобто, за період простою не з вини працівника останньому мало бути нараховано заробітну плату та такий розмір має враховуватися при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та обчисленні розміру грошової компенсації за невикористану відпустку.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на правові позиції Київського апеляційного суду у справах № 757/21397/18-ц та № 757/36263/18-ц.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Крім того, при розгляді зазначених позивачем справ Київським апеляційним судом досліджувалися інші докази та обставини. Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що у справі № 757/36263/18-ц відповідач визнавав заборгованість, а у справі № 757/21397/18-ц відповідач не спростував її розмір.

Натомість, у даній справі АТ «Українська залізниця» надала довідку, у якій зазначено, що заробітна плата позивачу за квітень-липень 2017 року не нараховувалася. Вказана інформація підтверджується також Індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України. Як зазначалося вище ОСОБА_1 не заявляла вимог до відповідача щодо її нарахування.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення по суті вимог позивача.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а, відтак, апеляційним судом не переглядається.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції стягнув на користь позивача з відповідача 175 673 грн. 72 коп.

При подачі позовної заяви за вимоги майнового характеру сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 756 грн. 73 коп. З відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (2,8%), а саме у розмірі 49 грн. 18 коп.

На користь відповідача з держави підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подачу апеляційної скарги, пропорційно до відхиленої частини позовних вимог (97,2%), а саме у розмірі 2 561 грн. 32 коп.

Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України з держави на користь відповідача підлягає стягненню різниця між сумою, яку має сплатити відповідач у дохід держави та сумою, яку держава має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 2 512 грн. 14 коп. (2 561,32-49,18).

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 не була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За вказану вимогу сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 544 грн. 77 коп.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги у зв`язку з її недоведеністю, ОСОБА_1 має сплатити у дохід держави судовий збір у розмірі 1 544 грн. 77 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2019 року в частині задоволення позову скасувати та прийняти в цій частині постанову.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», місце знаходження - вул. Тверська, 5, м. Київ, ідентифікаційний код 40075815, на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 888 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят вісім) гривень, 77 копійок без врахування податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини вимог про стягнення заробітної плати відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з держави на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 2 512 грн. (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривень, 14 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 1 544 (одна тисяча п`ятсот сорок чотири) гривні, 77 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.