ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3713/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Єрмак Н.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жамойда Г.М. про визнання договорів недійсними,

встановив :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просив суд визнати недійсним кредитний договір, укладений між ним та ПАТ «Укрсиббанк», визнати припиненою поруку за договором поруки, укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , визнати недійсним договір іпотеки, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , зобов`язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жамойда Г.М. виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», ПАТ «Дельта-Банк» третя особа: ПН ХМНО Жамойда Г.М. про визнання договорів недійсними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, пославшись на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме рішення ухвалене без вивчення доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставами для визнання кредитного договору недійсним є невиконання переддоговірної роботи з позичальником, всупереч п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року № 168. Вказав, що розрахунок сукупної вартості кредиту на дату підписання кредитного договору № 0 від 10.09.2008 року не відповідав до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначив, що умови спірного кредитного договору встановлюють дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки, що суперечить положення пункту 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Послався на те, що йому при підписанні кредитного договору не було надано інформацію стосовно сукупної вартості кредиту для споживача.

Вказав, що у спірному кредитному договорі Відповідач не зазначив що він є уповноваженим банком або має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій.

Зауважив, що несправедливими є умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, шо передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредиту у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідач перекладає, як суб`єкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на позивача - позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України.

Зазначив, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки клопотання позивача про витребування доказів не було задоволено в повному обсязі, та йому було відмовлено у призначенні судово-економічної експертизи.

ПАТ «Дельта Банк» надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вони останню просять залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначили, що п. 3.1 Кредитного договору містить погодження сторін з тим, що перед укладанням цього Договору Позичальник отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», що він ознайомлений і погоджується з умовами усіх додатків до цього Договору, що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невід`ємною частиною Договору, що він або його уповноважений представник отримав оригінал цього Договору з усіма додатками в день його підписання.

Вказали, що Додатком до Договору є Графік платежів, визначення сукупної вартості кредитну.

Зауважили, що ПАТ «УкрСиббанк» мав право здійснювати банківські операції, зокрема надавати кредити та отримувати грошові кошти на погашення кредитів в іноземній валюті на підставі наявної банківської ліцензії від 28.10.1991 № 57, дозволу на право здійснення операцій з валютними цінностями від 19.11.2002, що у сукупності є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно із Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Послались на пропуск ОСОБА_1 строків позовної давності, зазначивши, що такий строк почав спливати з дати укладення кредитного договору.

ПАТ «УкрСиббанк» також скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому останню просять залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Надали пояснення аналогічні наданим ПАТ «Дельта Банк» у їх відзиві.

Додатково зазначили, що підстави збільшення відсоткової ставки за Кредитним договором були визначені у розділі 5 Правил (договірних умов) споживчого кредитування. Зі змісту даних правил випливає, що умовами правил визначений вичерпний перелік підстав для збільшення відсоткової ставки за Кредитним договором. Зазначені підстави не пов`язані з одностороннім бажанням банку змінити розмір відсоткової ставки і фактично зводяться до вимог належного виконання Позичальником умов Кредитного договору чи негативних економічних процесів в країні. У випадку належного виконання умов договору збільшення відсоткової ставки неможливе.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, за відсутності інших учасників справи, які належним чином повідомлені про судове засідання, що не перешкоджає розгляду справи згідно положень ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, та вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У частині 1 статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2008 між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позивачу грошові кошти в сумі 248800 доларів США, зі сплатою 14,5 процентів річних з щомісячним погашенням основної заборгованості та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 10.09.2015. Також, між сторонами було підписано додаткові угоди 1 № 0 та 2 № 0 від 30.01.2009, 3 № , від 31.03.2009 про зміну схем погашення кредиту.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк» 10.09.2008 був укладений іпотечний договір, за яким позивач передав банку в іпотеку належне йому майно, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 207,4 кв.м. літ. «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Для забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, погашення інших можливих витрат, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №228222 від.10.09.2008 року.

Наявність кредитних зобов`язань сторонами не оспорювалась.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що ОСОБА_1 позов подано більше ніж через 9 років після укладення Договору кредиту і Додаткових угод до нього.

Суд взяв до уваги, що в момент підписання кредитного договору та додаткових угод ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма умовами договору, ним не доведено жодними належними доказами те, що банк не надав йому як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування повної інформації про умови кредитування та детальний розпис загальної вартості кредиту, а тому дійшов висновку, що ОСОБА_1 не наведено жодних належних аргументів, які б підтверджували несправедливість спірних договорів, суперечність їх змісту вимогам закону, а тому суд приходить до висновку, що такі договори відповідають ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Суд вказав, що позовні вимоги щодо зобов`язання приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жамойда Г.М. виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку, задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимоги про визнання недійсним кредитного договору.

Стосовно визнання недійсним договору поруки суд зазначив, що позивач звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 , яка не є стороною у справі, а рішення суду безпосередньо впливає на її права та обов`язки, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Районний суд відхилив посилання відповідачів на пропуск строків позовної давності, встановивши, що у даному разі строк позовної давності не сплинув, оскільки відповідно до кредитного договору строком виконання зобов`язання зазначено 10 вересня 2015 року, а позивач звернувся до суду 14.12.2017.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 Цивільного Кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач посилався на те, що з ним не було проведено переддоговірної роботи.

Вказане твердження спростовується текстом спірного Кредитного договору.

У пункті 3.1 Кредитного договору сторони дійшли згоди, що на дату кладення Договору Позичальник ознайомлений з усіма Тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами Банку, що викладені у Додатку № 3 до Договору, перед укладанням цього Договору він отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», що він ознайомлений і погоджується з умовами усіх додатків до цього Договору, що він ознайомлений і погоджується з Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є невід`ємною частиною Договору, що він або його уповноважений представник отримав оригінал цього Договору з усіма додатками в день його підписання (а. с. 9 на звороті).

Таким чином, недоведеним є посилання позивача на те, що при укладенні спірного Кредитного договору йому не було надано, або надано не в повному обсязі інформація, що є обов`язковою для такого виду договорів.

До суду першої інстанції представником ПАТ «Дельта Банк» було надано Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а. с. 53-56).

Зазначений документ містить підпис ОСОБА_1 , що спростовує його твердження, що інформація стосовно сукупної вартості кредиту не була доведена до його відома.

Вказаний документ відповідає вимогам Постанови Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 № 168 та Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не було заявлено клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи на спростування вказаних обставин, чи наявності несправедливих умов договору.

Що стосується посилань позивача на неправомірну зміну процентної ставки, то суду першої інстанції ПАТ «УкрСиббанк» було надано примірник Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які були розміщені у газеті «Голос України» № 164 (4414) від 30.08.2008, тобто, до укладення спірного договору у цій справі (а. с. 81).

Підстави збільшення відсоткової ставки за Кредитним договором були визначені у розділі 5 Правил (договірних умов) споживчого кредитування. Зі змісту даних правил випливає, що умовами правил визначений вичерпний перелік підстав для збільшення відсоткової ставки за Кредитним договором. Зазначені підстави не пов`язані з одностороннім бажанням банку змінити розмір відсоткової ставки і фактично зводяться до вимог належного виконання Позичальником умов Кредитного договору чи негативних економічних процесів в країні. У випадку належного виконання умов договору збільшення відсоткової ставки неможливе.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що у ПАТ «УкрСиббанк» не було генеральної ліцензії на ведення операцій із валютними цінностями.

Наявність відповідно дозволу у ПАТ «УкрСиббанк», окрім іншого, було встановлено у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 127/28572/15-ц.

Судом касаційної інстанції було встановлено, що у ПАТ «УкрСиббанк» наявні банківська ліцензія від 28 жовтня 1991 року № 57, дозвіл на право здійснення операцій з валютними цінностями від 19 листопада 2002 року, що у сукупності є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно із Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Вказані обставини не підлягають доказуванню у цій справі з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, за яким обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах цієї справи міститься примірник копії банківської ліцензії ПАТ «УкрСиббанк» від 28 жовтня 1991 року № 57, дозвіл на право здійснення операцій з валютними цінностями від 19 листопада 2002 року (а. с. 79, 80).

За таких обставин, в ході судового розгляду не знайшли свого належного підтвердження у розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України факти порушення прав ОСОБА_1 як споживача при укладенні спірного Кредитного договору.

Інші позовні вимоги ОСОБА_1 є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Районний суд правильно зазначив, що позивач звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 , яка не є стороною у справі, а рішення суду безпосередньо впливає на її права та обов`язки, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє посилання ПАТ «Дельта Банк» на пропуск строків позовної давності, оскільки правовідносини споживчого кредитування є триваючими у часі та відповідно до кредитного договору строком виконання зобов`язання зазначено 10 вересня 2015 року, а позивач, який є слабкою стороною договору з огляду на відсутність спеціальних знань, звернувся до суду 14.12.2017.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17.09.2019.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.