КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/648/19 Головуючий у 1-й інстанції - Трусова Т.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року, постановлену у складі судді Трусової Т.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним іпотечного договору,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним іпотечного договору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним іпотечного договору - визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з неусуненням недоліків зазначених в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року у встановлений судом строк.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що судом безпідставно повернуто позовну заяву, оскільки позивач є споживачем фінансових послуг та звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним іпотечного договору, який є похідним від недійсного споживчого кредитного договору, підписаного між ОСОБА_1 та Банком, де застосовуються положення ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору.

Відповідач не надав до суду відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву заявникові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги, зазначені в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року про усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним іпотечного договору, в якій одночасно зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та в свою чергу правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1 укладений споживчий кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати кредит у сумі 170 000 дол. США на споживчі цілі з відсотковою ставкою 12,5% річних з кінцевим терміном виконання зобов`язання 30 вересня 2038 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30 вересня 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1

Зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2018 року у справі №753/22367/17 за позовом ОСОБА_1 встановлено, що кредитний договір №2615/0908/71-085 від 30 вересня 2008 року укладено в порушення вимог статей 11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», п.3.4, п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168, п.1.2 Резолюції Генеральної ради ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, Хартії захисту прав споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Ради Європи від 17.05.1973 року №543, Директиви 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9,13,14 преамбули,п.2 ст.7), Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів, ст.1067, ст.1068 ЦК України, Інструкції про касові операції в Банках України, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України №337 від 14.08.2003 року, Постанови Правління Національного Банку України №495 від 14.10.2004 року, які діяли на час укладення даного договору. Тому суд дійшов висновку, що оскаржуваний кредитний договір №2615/0908/71-085 від 30 вересня 2008 року укладений з використанням банком нечесної підприємницької практики, що стало підставою для визнання його недійсним.

Недійсність кредитного договору спричиняє недійсність договору іпотеки, які зазвичай укладаються з метою виконання кредитного договору, і як наслідок, кредитодавець повинен повернути предмет застави позичальникові, що передавався у володіння кредитодавця.

Посилаючись на те, що іпотечний договір №2615/0908/71-085 від 30 вересня 2008 року є похідним від кредитного договору №2615/0908/71-085, даний кредитний договір є споживчим і правовідносини за даними договорами, як встановив Дарницький районний суд м. Києва у рішенні від 07.06.2018 року, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», позивач у позовній заяві зазначив, що він як споживач фінансових послуг звільнений від сплати судового збору згідно ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення вказаної ухвали, а саме позивачу необхідно було сплатити судовий збір за подання позову з трьома вимогами немайнового характеру в сумі 2 114,40 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки на правовідносини, які виникли з договору іпотеки вищевказаний Закон не поширюється.

Копію ухвали від 04 лютого 2019 року ОСОБА_1 отримав 10 квітня 2019 року та 19 квітня 2019 року подав заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву, в яких зазначив про те, що він на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, оскільки звернувся з позовом, який пов`язаний з порушенням його прав, як споживача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного висновку.

Позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При поданні у грудні 2018 року позовної заяви ОСОБА_1 не було сплачено судовий збір. Як на підставу звільнення від сплати судового збору він посилався на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», так як позовні вимоги обґрунтовувались тим, що іпотечний договір є похідним від споживчого кредитного договору, правовідносини за яким регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Після отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 надіслав на адресу суду першої інстанції заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву, в якій також вказавна підстави звільненняйоговід сплати судового збору за подання позовної заяви.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Таким чином, порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок викладений також у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Залишаючи позовну заяву без руху та, в подальшому, визнаючи її неподаною і повертаючи, суд не звернув уваги на вищезазначене та помилково повернув позовну заяву з підстав несплати судового збору, в той час як ОСОБА_1 є споживачем послуг та відповідно до положень ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» є звільненим від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 382-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.