Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 496/2073/16-ц

провадження № 61-24728св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року в складі судді Дранікова С. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 09 березня 2017 року в складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., Плавич Н. Д.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Позовна заява мотивована тим, що 20 лютого 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 581-н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 69 306,00 доларів США, строком до 20 лютого 2026 року, зі сплатою 10,8 % річних. На забезпечення виконання зобов`язання того ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов указаного договору станом на 01 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 61 656,14 доларів США та 115 812,94 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 55 040,35 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом у період з 01 березня 2006 року по

31 травня 2016 року - 6 615,79 доларів США; пені за заборгованістю зі сплати кредиту у період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року - 2 225,34 доларів США, що еквівалентно 55 948,69 грн; пені за заборгованістю зі сплати відсотків за користування кредитом у період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року - 2 237,07 доларів США (56 243,60 грн) та 3 % річних від простроченої заборгованості за кредитом за період з 01 червня 2015 року по 01 червня

2016 року - 144,01 доларів США (3 620,65 грн).

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2006 року

№ 581-н у розмірі 61 656,14 доларів США та 115 812,94 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2006 року № 581-н у розмірі 61 656,14 доларів США та 115 812,94 грн - загальна сума - 1 665 949,23 грн.

У іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із доведеності розміру заборгованості та наявності підстав для задоволення позову про стягнення кредитної заборгованості із позичальника. Разом з тим відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості із поручителя виходив з того, що з такою вимогою банк звернувся після спливу шести місячного строку, тому відповідно до вимог статті 559 ЦК України порука є припиненою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_2 та справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення судів в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не оскаржується, тому Верховним Судом не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що звернувшись до боржника та його поручителя з вимогою про дострокове виконання кредитного зобов`язання, забезпеченого порукою, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку із чим, встановлений статтею 559 ЦК України строк для звернення до суду з вимогою щодо стягнення заборгованості з поручителя обчислюється від цієї дати, тому заявник вважав, що банком не пропущено шестимісячного строку для такого звернення, оскільки з даним позовом банк звернувся на 32 день після вручення поручителю вимоги про дострокового виконання кредитного зобов`язання. Крім того, посилався на те, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання у відповідності до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється у частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, у зв`язку із чим вважав, що не можна вважати поруку припиненою в частині невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Судами попередніх інстанцій у частині вимог щодо стягнення заборгованості із поручителя неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 20 лютого 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит (далі - кредитний договір) № 581-н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 69 306,00 доларів США, строком до 20 лютого 2026 року, зі сплатою 10,8 % річних.

На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 лютого 2006 року, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1, відповідно до умов якого остання несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користуванням кредитом щомісячно до останнього робочого числа місяця, наступного за звітом, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами у розмірі

716,00 доларів США шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з березня 2006 року на відповідні позичкові рахунки позичальника, відкриті у філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк». Сплату останнього ануїтетного платежу позичальник здійснює 20 лютого 2026 року.

Пунктом 4.2.2 кредитного договору передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентів більш ніж 2 місяця, а також у інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором у примусовому порядку, у тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань із повернення основної суми кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором від 20 лютого 2016 року № 581-н, станом на 01 червня 2016 року, утворилась заборгованість у розмірі 61 656,14 доларів США та 115 812,94 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 55 040,35 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01 березня 2006 року по

31 травня 2016 року - 6 615,79 доларів США; пені за заборгованість за кредитом за період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року - 2 225,34 доларів США, що еквівалентно 55 948,69 грн; пені за прострочені відсотки за кредитом за період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року - 2 237,07 доларів США

(56 243,60 грн); 3 % річних від простроченої заборгованості за кредитом за період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року - 144,01 доларів США (3 620,65 грн).

Крім того, встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 здійснив у період з

17 березня 2009 року по 01 квітня 2009 року та з 01 червня 2009 року почалося прострочення останнім сплати відсотків, відповідно до умов кредитного договору (прострочив платіж понад 2 місяці).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України поруки припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів за користування кредитом шляхом сплати щомісячного платежу (пункт 1.5 договору).

Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж боржник здійснив у період з 17 березня 2009 року по 01 квітня 2009 року, з позовом до поручителя банк звернувся 16 червня 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Апеляційний суд правильно установив, що строк дії кредитного договору діє до

20 лютого 2026 року, який сторони погодили, підписавши 20 лютого 2006 року кредитний договір та договір поруки. До суду з позовом про стягнення кредитного боргу кредитор звернувся у межах строку дії кредитного договору та договору поруки - у червні 2016 року.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду щодо наявності підстав вважати, що порука ОСОБА_2 є припиненою за весь період, за який виникла заборгованість та яка є предметом даного спору.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволення позову до поручителя у повному обсязі, апеляційний суд не врахував, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд не з`ясував, в якій частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів порука ОСОБА_2 припинилася, а в якій частині ні, не встановив, за який період та за якою сумою кредитної заборгованості поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання позичальником кредитних зобов`язань.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року в частині вимог публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит скасувати, справу у цій частині передати на новий апеляційний розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення судів попередніх інстанцій втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило