Номер провадження 22-ц/804/1610/19 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Космачевської Т.В., Новікової Г.В.

за участі секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 234/18285/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 квітня 2019 року (суддя Бакуменко А.В.), ухваленого в приміщенні суду в м.Краматорськ Донецької області, повний текст судового рішення складено 09 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з даним позовом про розподіл спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 11 грудня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Під час перебування в шлюбі ними, за рахунок кредитних коштів, було придбано автомобіль Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, держ.номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , 2011 року випуску. Даний кредит був погашений в повному обсязі, про що є повідомлення банку від 25.01.2013 року. На час звернення шлюб між ними розірвано. Відповідач забрав та використовує вказаний автомобіль у власних потребах. Просила суд визнати автомобіль спільною власністю подружжя та зобов`язати відповідача сплатити на її користь 1/2 частку вартості автомобіля.

В подальшому позивач ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та, окрім транспортного засобу, просила визнати спільним майном подружжя і земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 . Визнати за нею ( ОСОБА_1 ) право власності на грошову суму 50000 грн., що була витрачена нею на придбання транспортного засобу Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, держ.номер НОМЕР_1 , визнати за нею право власності на вказаний автомобіль, а за відповідачем визнати право власності на земельну ділянку площею 0,25 га., розташовану с. АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 також звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, вимоги по якому неодноразово уточнював. В обґрунтування зазначив, що перебував з відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 2007 року. В період шлюбу ними було придбано автомобіль «Lioncel», держ. номер НОМЕР_4 , а також побутова техніка: пральна машинка, холодильник, телевізор, газова плита, морозильна камера, комп`ютер та кухонний гарнітур. Крім того, на ім`я ОСОБА_1 були відкрити депозитні рахунки в банках.

Просив суд, визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 65000 грн., отримані від продажу автомобіля «Lioncel», держ.номер НОМЕР_4 , побутову техніку: пральну машинку, холодильник, телевізор, газову плиту, морозильну камеру, комп`ютер та кухонний гарнітур, грошові вклади розміщені на депозитних рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Державний ощадний банк України». Визнати за ним право власності на 1/2 частку грошових коштів, що розміщені на депозитних рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Державний ощадний банк України», 1/2 частку зазначеної побутової техніки, а також на грошові кошти в сумі 37500 грн., отримані за продаж автомобіля «Lioncel», держ.номер НОМЕР_4 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.04.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 легковий автомобіль Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, держ.номер НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_2 , № кузову НОМЕР_3 , 2011 року випуску. В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Додатковим рішенням від 10.06.2019 року розподілено судові витрати по справі, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 700,60 грн. судового збору.

З рішенням суду першої інстанції сторони не погодились та подали апеляційні скарги.

Так позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначила, що вважає рішення Краматорського міського суду Донецької області ухваленим з порушеннями норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи скаргу зазначила, що відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

До шлюбу з відповідачем вона ( ОСОБА_1 ), на праві приватної власності, мала автомобіль Nexia, держ.номер НОМЕР_6 , 2007 року випуску, який придбала за власні кошти. Автомобіль було зареєстровано в державному реєстрі рухомого майна 30.05.2007 року. Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0009626 від 25.05.2007 року, вартість автомобіля складала 46880грн. Зазначений автомобіль нею здавався в оренду з чого нею отримувався прибуток.

10.04.2010 року автомобіль Nexia, державний номер НОМЕР_6 , 2007 року випуску, був нею проданий за 50000грн., та відразу за виручені кошти придбаний з відповідачем автомобіль Soueast Leoncel DN 71603 HГ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 57000грн., тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_7 від 10.04.2010 року було видано на ім`я відповідача ОСОБА_2 . В подальшому автомобіль було зареєстровано в реєстрі рухомого майна на її ( ОСОБА_1 ) ім`я.

У січні 2012 року автомобіль Soueast Leoncel DN 71603 HГ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вона разом з відповідачем продала в розстрочку ОСОБА_4 , та після повного розрахунку, в грудні 2014 року, вони переоформили право власності на даний автомобіль Leoncel DN 71603 HГ, на вказану особу ( ОСОБА_4 ), що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Донецьк,и облает, ТСЦ 1443 від 20.01.2017 року.

Згідно заяви Відповідача від 18.12.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованої у реєстрі за №3394, відповідач ОСОБА_2 надав свою згоду на продаж нею (первісним позивачем) автомобіля Soueast Leoncel DN 71603 HГ, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Отримані з продажу автомобіля Soueast Leoncel DN 71603 HГ, кошти у розмірі 65000грн., вони з відповідачем по справі витратили на придбання в кредит спірного автомобіля Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 103000грн., кредитний договір №235А01 від 09.02.2012 року було укладено між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк».

Перший внесок за кредитним договором №235А01 від 09.02.2012 року складав 51500грн.. Інша частина вартості автомобіля Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплачувалась ними у відповідності до умов кредитного договору у тому числі за кошти отримані з продажу автомобіля Leoncel DN 71603 НГ. Кредитний договір достроково був виконаний у повному обсязі 25.01.2013 року.

Зазначає, що нею, на придбання спірного автомобіля Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було витрачено її особистих коштів, які належали їй ( ОСОБА_1 ) до шлюбу, у розмірі 50000грн.

Згідно висновку судової експертизи №109/17 від 27.05.2017 року, ринкова вартість автомобіля Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ на даний час складає 128435 грн.

Спільне використання автомобіля неможливе, оскільки відповідач протягом останніх років, в порушення вимог ст.63 СК України, категорично не бажає надавати спірне авто у сумісне користування.

Згідно ст.71 СК України майно, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до п.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, ухвалюючи рішення Краматорський міський суд не звернув уваги та не надав правової оцінки тому, що саме позивачці, до укладання шлюбу з відповідачем, належала сума коштів у розмірі 50000грн., які вона отримала під час шлюбу від продажу належного особисто їй автомобіля Nехіа, державний номер НОМЕР_6 , 2007 року випуску, та які витратила на купівлю автомобіля І.еоnсеl DN 71603 НГ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 57000грн.

Вважає, що суд першої інстанції незаконно встановив належність кожному з подружжя по 1/2 частці спірного автомобіля. При цьому, суд першої інстанції в своему рішенні не вирішив питання про поділ спірного майна в долях, чим фактично проігнорував позовні вимоги сторін у справі.

Також, судом першої інстанції не було вирішено питання про стягнення з відповідача судових витрат, судового збору та витрат на проведення судової експертизи, понесених нею.

Просить скасувати рішення Краматорського міського суду від 04.04.2019 року, та ухвалити нове, про визнання права особистої власності за нею ( ОСОБА_1 ) на грошову суму у розмірі 50000грн., яка належала їй до шлюбу та була витрачена на купівлю автомобіля Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску з урахуванням суми коштів у розмірі 50000грн., що належала позивачці до шлюбу.

Визнати право власності на автомобіль Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, за відповідачем ОСОБА_2

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її ( ОСОБА_1 ) користь, в рахунок компенсації вартості автомобіля Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, грошову суму у розмірі 89217 грн. 50коп., а також вартість понесених судових витрат (судового збору та оплату послуг судового експерту).

Відповідач ОСОБА_2 вважає рішення таким, що ухвалене на неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають викладеним у рішенні обставинам справи; судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Так в рішенні суд першої інстанції вказав, що спірний автомобіль було придбано спільними зусиллями та спільними коштами і що це не оспорюється сторонами по справі.

Однак вважає, що це не відповідає дійсності, оскільки він ( ОСОБА_2 ) вказував суду про придбання спірного автомобіля за рахунок його коштів, оскільки, на відміну від позивачки, яка працюючи продавцем в магазині, отримувала щомісячно 1000 грн., мав постійний дохід від підприємницької діяльності, пенсії та інші види доходів. Позивач за первісним позовом не надала доказів розміру своїх доходів для придбання спірного автомобіля. Суд не навів жодного доводу щодо того, що цей автомобіль придбано спільними зусиллями та за спільні кошти подружжя.

Суд також не розглянув повністю всі позовні вимого зустрічного позову, а саме в частині депозитних кошти в ПАТ «Ощадбанк» та ПАТ «ПриватБанк», оскільки при розгляді справи суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі через розслідування Краматорським відділом поліції ГУ НП в Донецькій області кримінальної справи за фактом невиконання рішення суду про розкриття банківської таємниці про наявність в позивачки депозитів. Вважає, що інформація про наявність у позивача депозитів є важливою для розгляду даної справи, а це питання так і не було вирішено. Суд також безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про проведення експертизи вартості машини та про виклик свідків.

В порушення вимог ЦПК України, на момент прийняття рішення 04 квітня 2019 року в справі приймав участь як представник позивачки ОСОБА_5 , який не має адвокатського свідоцтва і тому не мав з 01.01.2019 року представляти інтереси позивачки ОСОБА_1

Вважає, що в даному випадку, відмовивши в задоволенні клопотань, судом були порушені і не враховані норми стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, а також ст.55 Конституції України, про захист судом права і свободи людини і громадянина.

Просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а у випадку часткового задоволення апеляційної скарги, просить скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу на навий розгляд до суду першої інстанції у зв язку із допущеними процесуальними порушеннями.

ОСОБА_1 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , разом з тим, в порушення вимог ч.4 ст.360 ЦПК україни, до даного відзиву сторона не додала доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Крім того відзив здано на пошту з пропуском строку, визначеного в ухвалі суду апеляційної інстанції від 05.08.2019 року про відкриття апеляційного провадження у справі, як цього вимагає ч.1 ст.360 ЦПК україни.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи у передбаченому ЦПКУ України порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що вона хоча і ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення в цілому, але фактично скаржиться на відмову судом першої інстанції в задоволенні її позову в частині визнання за нею ( ОСОБА_1 ) права особистої власності на грошову суму у розмірі 50000грн., яка належала їй до шлюбу та була витрачена на купівлю автомобіля Lifan 620 LF 7162 E LX 3НГ, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та врахування даної суми у вартості спірного автомобіля при його поділі і відмови у стягненні з відповідача компенсації за даний автомобіль з врахуванням її долі в вартості спірного транспортного засобу. Також скаржиться на не вирішення судом питання розподілу судових витрат (просить стягнути на її користь судовий збір та оплату послуг судової експертизи).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що в судовому засіданні встановлено, та не оспорюється сторонами по справі, що спірний легковий автомобіль автомобіль Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, держномер НОМЕР_1 , дв. № НОМЕР_2 , к. № НОМЕР_3 , 2011 року випуску, належать сторонам у справі на праві спільної сумісної власності і частки в цьому майні у позивача та відповідача є рівними - по 1/2 частці.

Оскільки відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 відмовляється від грошової компенсації, крім того, така грошова компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, то автомобіль підлягає розподілу по 1/2 частці за кожним з подружжя без стягнення компенсації.

Разом з тим, в резолютивній частині рішення суд визнав спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, зазначеним в мотивувальній частині рішення. Разом з тим вважає помилковим формулювання резолютивної частини рішення щодо поділу спірного автомобіля.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_9 від 11.12.2007 року, сторони уклали шлюб, про що зроблено актовий запис № 1188 (том 1, а.с.5).

Згідно до інформації ТСЦ 1443 автомобіль Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, держномер НОМЕР_1 , зареєстрований 08.02.2012 року за ОСОБА_2 (том 1, а.с.31).

Відповідно до висновку експерта № 109/17 від 27.05.2017 року вартість транспортного засобу Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ держ номер НОМЕР_1 становить 128435 грн. 00 коп., в тому числі і ПДВ (том 1, а.с.101-105).

З кредитного договору № 235АІ1 від 09.02.2012 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредитні кошти для придбання автомобіля Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, поручителем за даним договором виступила позивач ОСОБА_1 , договір поруки № 235АІ1- П (том 1, а.с.7-9). Кредит погашений в повному обсязі (том 1, а.с.6).

У відповідності до копії заяви від 18.12.2014 року, ОСОБА_2 , надав згоду на продаж майна що є спільною власністю його та ОСОБА_1 , а саме автомобіля «Lioncel», держ. номер НОМЕР_4 (том 1, а.с.43).

Крім того, судом встановлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі держ. акту від 27.12.2002 року.

Як зазначив Пленум Верхового суду України в п.п.22, 23, 24, 25 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом.

Для визнання майна, придбаного в період шлюбу, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, немає значення на ім`я кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Крім того, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.69, 70, ч.5 ст.71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Враховуючи що спірний автомобіль Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, держ.номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, придбаний під час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, то кожному з них належить по 1/2 частці і з таким висновком погоджується колегія суддів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що суд не звернув уваги та не надав правової оцінки тому, що її доля у придбанні спірного автомобіля є більшою ніж 1/2 частина його вартості, оскільки до укладання шлюбу з відповідачем, їй належала сума коштів у розмірі 50000грн., отримана вже під час шлюбу від продажу належного особисто їй автомобіля Nехіа, державний номер НОМЕР_6 , 2007 року випуску, та які вона витратила на купівлю автомобіля І.еоnсеl DN 71603 НГ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , вартістю 57000грн., колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її доводів щодо вартості і факту продажу належного особисто їй до шлюбу автомобіля Nехіа, державний номер НОМЕР_6 , 2007 року випуску, від продажу якого 10.04.2010 року (вже в період шлюбу з відповідачем) вона нібито отримала 50000грн. і що саме таку суму належних їй особистих коштів вона витратила на придбання спірного автомобіля. Сам факт перереєстрації автомобіля Nехіа на ім`я іншої особи не може свідчити про його продаж та не визначає вартість даного рухомого майна.

Більш того, спірний автомобіль було придбано за кредитні кошти, отримані відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується копією кредитного договору № 235АІ1 від 09.02.2012 року, поручителем за яким виступила позивач ОСОБА_1 (договір поруки № 235АІ1).

Інших даних, які б давали підстави для застосування ч.3 ст..357 ЦК України або ч.3 ст.70 СК України (відступлення від принципу рівності часток) позивачем суду не надано.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до вимог ст.364 ч.1, 2 ст.365 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Пункт 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки за матеріалами справи жодна із сторін кошти на депозит суду не внесла, спірний автомобіль є спільною власністтю, автомобіль є неподільною річчю, виходячи з принципу рівності часток і відсутності підстав для збільшення частки одного із подружжя, колегія приходить до висновку, що кожному із сторін належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині спірного автомобіля Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, держномер НОМЕР_1 , 2011 року випуску.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в своєму рішенні не вирішив питання про поділ спірного майна в долях. Тому в даному випадку рішення суду в частині поділу спірного автомобіля слід змінити, задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати легковий автомобіль Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дв. НОМЕР_2 , к. НОМЕР_3, 2011 року випуску, спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визнати за ними право власності по 1/2 ідеальній частки автомобіля кожному, залишивши його у спільній частковій власності.

Інші вимоги апелянта ОСОБА_1 , зокрема про визнання права власності на спірний автомобіль за відповідачем ОСОБА_2 та стягнення з останнього на її ( ОСОБА_1 ) користь, в рахунок компенсації вартості автомобіля, грошової суми у розмірі 89217 грн. 50коп. задоволенню не підлягають, оскільки такі позовні вимоги не заявлялись та судом першої інстанції не розглядались.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , то вони також задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Так відповідач за первісним позовом вказує на те, що позивач ОСОБА_1 не надала доказів розміру своїх доходів для придбання спірного автомобіля, а суд в оскаржуваному рішенні не навів доводів, що цей автомобіль придбано спільними зусиллями та за спільні кошти подружжя.

Між тим, даний довід скарги спростовується встановленими судом фактичними обставинами справи. Так, як зазначено вище в даній постанові, судом встановлено, та підтверджується інформацією територіального сервісного центру Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, що автомобіль Soueast Leoncel DN 71603 HГ, який було зареєстровано 06.04.2010 року на ім`я ОСОБА_1 з видачею реєстраційних знаків НОМЕР_4 . Дана обставина свідчить про придбання автомобіля Soueast Leoncel DN 71603 HГ сторонами в період шлюбу. Доказів про те, що він придбаний за особисті кошти когось зі сторін по справі, останні не надали.

В подальшому, 19.12.2014 року, вказаний автомобіль було перереєстровано на ім`я гр. ОСОБА_4 (том 1, а.с.49). Даний автомобіль відповідач ОСОБА_2 вважав спільним сумісним майном і не заперечував відчужити його за ціною, яку визначить ОСОБА_1 , оскільки вважав що такий правочин відповідає інтересам сім`ї, що засвідчив в своїй заяві від 18.12.2014 року, яка була нотаріально посвідчена (том 1, а.с.54). Це також підтверджує придбання автомобіля Soueast Leoncel DN 71603 HГ в 2010 році за спільні кошти подружжя.

Дані фактичні обставини та придбання спірного автомобіля Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, держномер НОМЕР_1 (оформленого на ОСОБА_2 ) за кредитні кошти, за повернення яких зобов`язалась відповідати позивач за первісним позовом ОСОБА_1 (том 1, а.с.11) спростовують доводи апеляційної скарги відповідача про придбання спірного майна за його особисті кошти.

Враховуючи наведене та відсутність інших доказів ступеня участі сторін у придбанні спірного рухомого майна, суд першої інстанції правильно виходив з принципу рівності часток подружжя.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 з приводу не розгляду судом зустрічного позову в частині поділу коштів на депозитних рахунках в ПАТ «Ощадбанк» та ПАТ «ПриватБанк», колегія виходить з того, що ухвалою суду першої інстанції від 04.04.2019 року, провадження у справі в частині цих позовних вимог та вимог про поділ побутової техніки і кухонного гарнітуру - закрито. Дана ухвала суду позивачем за зустрічним позовом не оскаржувалась.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів, керуючись вимогами ст.ст.375, 376 ЦПК України приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та зміні рішення в частині задоволення позову про поділ спірного автомобіля та відмови у задоволенні апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач за первісним позовом, при зверненні до суду в грудні 2016 року, сплатила судовий збір у розмірі 850 грн. (том 1, а.с.1). Також за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом, позивач сплатила 275,60 грн. (том 1, а.с.12, 13).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 1328,26 грн. (том 2, а.с.68, 93).

Згідно висновку експерта середня вартість спірного автомобіля становить 128435 грн. (том 1, а.с.101-104).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірного майна, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 1231,93 грн. судового збору.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості проведеної по справі судової авто товарознавчої експертизи слід відмовити, через відсутність в матеріалах справи доказів про вартість та оплату цих судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 квітня 2019 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легкового автомобілю Lifan 620 LF 7162 E LX ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дв. НОМЕР_2 , к. НОМЕР_3, 2011 року випуску та розподілу судових витрат - змінити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки автомобіля Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дв. НОМЕР_2 , к. НОМЕР_3, 2011 року випуску, сірого кольору.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки автомобіля Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дв. НОМЕР_2 , к. НОМЕР_3, 2011 року випуску, сірого кольору.

Залишити автомобіль Lifan 620 LF7162E LX ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дв. НОМЕР_2 , к. НОМЕР_3, 2011 року випуску, сірого кольору, у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_10 , адрес місця мешкання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_11 , адрес місця мешкання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 1231 (одна тисяча двісті тридцять одна) грн. 93 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: Т.В. Космачевська

Г.В. Новікова