Провадження № 2/185/1656/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання - Чернишової К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/11138/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Територіальної громади в особі виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

22 грудня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Територіальної громади в особі виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Територіальної громади в особі виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачів ОСОБА_3 , яка була внесена до списку додатку членів КСП ім.Б.Хмельницького с.Богданівка Павлоградського району, згідно сертифікату ДП №0114705 від 05.06.1997 року мала право на земельну частку (пай) площею 9,04 умовних кадастрових га. Після смерті матері спадщину фактично на підставі ст.549 ЦК України 1963 року прийняв брат позивачів - ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, після його смерті єдиними спадкоємцями є позивачі, проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) члена КСП ім.Б.Хмельницького с.Богданівка Павлоградського району площею 9,04 умовних кадастрових га у зв`язку з недійсністю правовстановлюючих документів.

Враховуючи викладене, позивачі просять з урахуванням уточнення позовних вимог від 24.01.2019 року визнати за ними право на 1/2 частину за кожною на земельну частку (пай) площею 8,79 умовних кадастрових гектарів по колишньому КСП ім.Б.Хмельницького із земель Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачі в судове засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі.

Представник Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, заперечував проти позову, згідно відзиву на позов вказав, що Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області не є належним відповідачем у справі, оскільки повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) відносяться до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Представник Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області просив розглянути справу без його участі, заперечував проти позову, просив відомовити в задоволенні позовних вимог. Згідно відзиву на позов вказав, що державний акт на право колективної власності на землю серії ДП від 14.02.1995 року, сертифікат ДП №0114705 від 05.06.1997 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 , скасовані. 14.12.2001 року в процесі реорганізації КАП ім.Б.Хмельницького було видано державний акт на право колективної власності на землю, згідно додатків до вказаного акту ОСОБА_3 не значиться в списку, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1 до часу видачі державного акту.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвами про укладення шлюбу (а.с.12,13,19,20).

На ім`я ОСОБА_3 видано сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ДП НОМЕР_1 05.06.1997 року площею 9,04 умовних кадастрових га із земель, яка перебуває у колективній власності КАП ім.Б.Хмельницького на підставі державного акту від 14 лютого 1995 року та списку до нього (а.с.25, 31-34).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.26).

Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 24.04.2001 року №А10/51 визнано недійсним державний акт на право колективної власності на землю серії ДП від 14.02.1995 року, виданий Богданівською районною радою Павлоградського району колектвиному агропромисловому підприємству ім.Б.Хмельницького (а.с.46-47).

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 03.10.2001 року у справі №2-742/01 визнано недійним в тому числі сертифікат про право на земельну частку (пай) серії ДП НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 (а.с.50-52).

Паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств проводилось відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до ст. 3, 5 цього Закону (в редакції, що діяла до 01.01.2019 року) підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Законом України від 10 липня 2018 року №2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набув чинності 01.01.2019 року внесено зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а саме частину 2 статті 5 цього закону - «сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів» виключено.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

З огляду на зазначене вище, Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до положень частин дев`ятої, десятої статті 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Проте державний акт на право колективної власності на землю серії ДП від 14.02.1995 року, виданий Богданівською районною радою Павлоградського району колективному агропромисловому підприємству ім.Б.Хмельницького та сертифікат про право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 , виданий на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 визнані недійсними в судовому порядку.

На момент передачі земель у колективну власність КСП ім.Б.Хмельницького та одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю 14.12.2001 року, ОСОБА_3 вже не перебувала у членах КСП, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, на момент передачі земель у колективну власність, матір позивачів вже була померлою і право на земельну частку (пай) у зв`язку з цим не набула.

Крім того, позивачі просять визнати за ними право на 1/2 частину за кожною на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

При цьому згідно постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2016 року спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 був ОСОБА_4 , який фактично на підставі ст.549 ЦК України 1963 року прийняв спадщину (а.с.14,21,27).

Позивачами не надано суду доказів прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1,5 ст.81 ЦПК України).

В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано , що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України).

Також ЦПК України передбачено можливість для позивача заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати докази відповідно до статті 84 ЦПК України.

Таким чином, відсутні законні підстави для визнання за позивачами права власності на спадщину, що залишилась після смерті їх матері ОСОБА_3 .

В позові позивачі посилаються на державний акт на право колективної власності на землю від 14.12.2001 року, виданий Богданівською сільською радою Павлоградського району КСП ім.Б.Хмельницького, проте копії вказаного акту до позову не додано, клопотання про витребування доказів суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Невчинення позивачем необхідних процесуальних дій унеможливлює встановлення обставин справи, перевірки їх доказами, в той час як суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, що визначено в частині 7 ст.81 ЦПК України.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Територіальної громади в особі виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. О. Врона