Справа №642/4119/19
Провадження № 2/642/1337/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2019 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді - Грінчук О.П.,
за участі секретаря судового засідання - Сузанського О.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Одночасно з поданням позовної заяви, позивач просила забезпечити позов, шляхом заборони приватному виконавцю Вольф Т.Л. здійснювати примусове стягнення з майна та доходів ОСОБА_1 до прийняття остаточного рішення за цим позовом.
Ухвалою суду від 21.06.2019 клопотання позивача про забезпечення позову задоволено.
24.06.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
22.07.2019 судом постановлено ухвалу про витребування від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. завірені матеріали нотаріальної справи, в якій містяться копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 03.05.2019 №9988, підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.
На виконання ухвали суду про витребування доказів, 12.08.2019 приватним нотаріусом Хара Н.С. надано до суду витребувані документи.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити, проти заочного рішення не заперечують.
Представник відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв та клопотань до суду не надавав.
Третя особа - приватний виконавець Вольф Т.Л. в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надала.
Третя особа - приватний нотаріус Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.
Враховуючи дані обставини та вимоги ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.
Постановою приватного виконавця Вольф Т.Л. від 22.05.2019 відкрито виконавче провадження за даним виконавчим написом.
Відповідачем не подано відзив на позов, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог.
З витребуваних у приватного нотаріуса Хара Н.С. документів встановлено, що виконавчий напис здійснений на підставі Заяви представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк» Височин Є.М. про вчинення виконавчого напису. До вказаної заяви представником стягувача надано оригінал Кредитного договору між сторонами, виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості, письмову вимогу (повідомлення) боржнику про повернення суми заборгованості та документи, що підтверджують повноваження стягувача та його представника.
Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Неотримання позивачем вимоги об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно поінформованою про наявність заборгованості та можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК". Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Також, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5).
У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат».
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів).
У відповідності до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться від 29 червня 1999 р. № 1172 у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) не передбачено можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення та заборгованість має бути безспірною.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/293/15.
Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі потрібно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису ( Постанова Верховного Суду по справі № 310/9293/15ц від 23.01.2018)
З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладання сторонами нотаріально посвідченого кредитного договору, а також підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про наявність заборгованості перед Банком, стягнення з позивача на користь відповідача коштів в рахунок погашення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів застосовано бути не може.
Отже, суд вважає, що всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора.
Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що за результатами розгляду спору суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням чинного законодавства, позовні вимоги Позивача щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.
Згідно ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені при зверненні до суду, які складаються з судового збору у сумі 768,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 141, 158, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.