ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5138/19 Справа № 202/2394/18 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачем за актовим записом № 779 від 15 вересня 2007 року зареєстрованим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.2-4).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 15 вересня 2007 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 779 розірвано. Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишено без змін (а.с.60-62).

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у суду не було жодної підстави розривати між ними шлюб, оскільки у них є дві дитини, почуття любові між ними не втрачено. Крім того, зазначає, що визнання нею позову в судовому засіданні в суді першої інстанції не відповідає дійсності, оскільки на неї було здійснено тиск (а.с.60-67).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 вересня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ») уклали шлюб, який зареєстровано Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 779, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Після укладення шлюбу відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.5).

Від шлюбу позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів встановлено, що на даний час шлюбні відносини між сторонами дійсно продовжують існувати, що підтвердили обидві стороні, зазначивши, що вони фактично проживають однією сім`єю, підтримують інтимні стосунки, мають спільний бюджет, ведуть спільне господарство та виховують неповнолітніх дітей. Разом влітку відпочивали на морі.

Як підставу звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач зазначив, що він має від іншої жінки двох малолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про їх народження долученими до матеріалів справи та з цією жінкою має намір утворити сім`ю. Періодично з нею мешкає, надаю матеріальну допомогу.

Проте, вказані твердження не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Надані позивачем свідоцтва про народження дітей не містять відомостей, що саме він є батьком цих дітей.

Виходячи з наявних у матеріалах справи письмових доказів та пояснень сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, дійшов передчасного висновку про те, що сім`я сторін фактично розпалася та існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони підтримують шлюбні відносини, продовжують вести спільне господарство та проживати разом.

Як визначено ч.1 та 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: