Постанова

Іменем України

26 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 320/2443/16-ц

провадження № 61-19194св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»; банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк обґрунтовував вимоги тим, що 20 травня 2013 року між ним і ОСОБА_2 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови та Правила), відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 2 900 грн зі сплатою 30 % річних строком на 12 місяців, який автоматично пролонговувався декілька разів.

Позичальник належним чином не виконав узятих на себе зобов`язань, внаслідок чого сума заборгованості за зазначеним договором станом на 29 лютого 2016 року становить 23 864 грн 48 коп., із яких: 2 900 грн - заборгованість за кредитом, 16 351 грн 89 коп. - заборгованість за відсотками, 3 000 грн - заборгованість за комісією та пенею, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 112 грн 59 коп. - штраф (відсоткова складова).

У зв`язку з наведеним банк просив стягнути з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту укладення кредитного договору з відповідачем з огляду на те, що останній на момент його укладення перебував у місцях позбавлення волі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2013 року у розмірі 22 251 грн 89 коп., із яких: 2 900 грн - заборгованість за кредитом; 16 351 грн 89 коп. - заборгованість за відсотками; 3 000 грн - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд зробив висновок про доведеність факту невиконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором, наявності простроченої заборгованості, яка повинна бути стягнута на користь банку.

Відмовляючи у стягненні штрафів, апеляційний суд виходив із того, що нараховані банком суми пені і штрафів є санкцією за одне і те ж правопорушення, що унеможливлює їх одночасне стягнення.

При цьому апеляційний суд вважав, що ОСОБА_2 не спростував факту підписання кредитного договору, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляв, доказів на підтвердження використання його паспорта невідомою особою не надав.

Короткий зміст касаційної скарги

У квітні 2017 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Справу № 320/2443/16-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник вважає помилковими висновки апеляційного суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суд належним чином не врахував тієї обставини, що на момент укладення кредитного договору він (відповідач) відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби (у період із 28 серпня 2012 року до 28 серпня 2013 року).

Апеляційний суд належним чином не оцінив письмові докази, наявні в матеріалах справи, - копії його паспорта, надані ним і банком. Фотографії осіб у цих паспортах повністю відрізняються, що свідчить про те, що кредит оформлений іншою особою, яка викрала паспорт у 2012 році під час його затримання працівниками правоохоронних органів.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

Обставини справи

Суди встановили, що 20 травня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2 900 грн.

У вказаній анкеті-заяві відсутні умови щодо строку кредитування, розміру відсотків, пені та штрафів.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором сума заборгованості станом на 29 лютого 2016 року становить 23 864 грн 48 коп., із яких: із яких: 2 900 грн - заборгованість за кредитом, 16 351 грн 89 коп. - заборгованість за відсотками, 3 000 грн - заборгованість за комісією та пенею, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 112 грн 59 коп. - штраф (відсоткова складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 , зазначав, що він анкету-заяву не підписував, оскільки у період із 28 серпня 2012 року до 28 серпня 2013 року відбував покарання у місцях позбавлення волі (в установі Державної кримінально-виконавчої служби).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія частково приймає доводи касаційної скарги з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду відповідає не в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Щодо вимог про стягнення основної заборгованості (тіла кредиту)

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При апеляційному перегляді справи суд апеляційної інстанції установив, що відповідач на підставі підписаної ним анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил отримав кредит у сумі 2 900 грн у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку.

При стягненні з позичальника тіла кредиту апеляційний суд обґрунтовано виходив із доведеності факту невиконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором і наявності непогашеної заборгованості, що є підставою для задоволення цих вимог.

Колегія відхиляє аргументи касаційної скарги про те, що кредитний договір є недійсним, оскільки відповідач не підписував його, з огляду на таке.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

ОСОБА_2 не був позбавлений можливості оспорити кредитний договір у судовому порядку чи заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, однак не зробив цього.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд дав неправильну оцінку наданим відповідачем доказів щодо непідписання кредитного договору зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

У зв`язку з наведеним рішення апеляційного суду в частині стягнення тіла кредиту підлягає залишенню без змін.

Щодо вимог про стягнення відсотків, пені, комісії та штрафів

Відмовляючи у стягненні відсотків, пені, комісії та штрафів, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не підписував кредитний договір, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення зазначених сум.

При частковому задоволенні вказаних вимог апеляційний суд вважав, що неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, зокрема, Умов та Правил, які є його невід`ємною частиною, є підставою для стягнення відсотків і пені. Суд апеляційної інстанції визнав недопустимим одночасне стягнення штрафів і пені за одне й те саме правопорушення - несвоєчасність сплати кредиту.

Колегія не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з таких міркувань.

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У заяві позичальника від 20 травня 2013 року відсоткова ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також комісії.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню, штрафи та комісію.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 травня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищевказаний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що зазначені документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії, та, зокрема саме у передбачених у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У зв`язку з наведеним рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені, комісії та штрафів підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає за необхідне задовольнити її частково, рішення апеляційного суду в частині стягнення тіла кредиту залишити без змін, рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення вимог про стягнення відсотків, пені, комісії та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року в частині стягнення тіла кредиту залишити без змін.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками, пенею, комісією та штрафами скасувати.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками, пенею, комісією та штрафами відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель В. М. Коротун
В. П. Курило