_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4887/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2019 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

при секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представника позивача - адвоката Балдинюк С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

Встановив

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 16.07.2019 року відкрите спрощене позовне провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач вимагає стягнути з відповідача на відшкодування майнової шкоди 9187 грн. 72 коп., стверджуючи, що внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху було пошкоджене належне їй ОСОБА_1 майно - транспортний засіб - автомобіль Toyota Prado, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала у повному обсязі і крім майнової шкоди вимагала стягнути з відповідача і судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору в сумі 768,4 грн. і витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Відповідач позов визнала частково і доводила, що пошкодження внаслідок ДТП були малозначними.

Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

29.06.2016 року о 18 год.20 хв. в м. Одесі на вул. Фонтанська дорога в м. Одесі зіткнулись автомобіль Toyota Prado,2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 і автомобіль Toyota RAV-4, 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 ДТП сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 п.п.10.4,2.10 Правил Дорожнього руху : водій перед поворотом на ліво не зайняла крайнє ліве положення, після вчинення ДТП зникла з місця пригоди. Постановою Київського райсуду м. Одеси від 09.08.2018 року водія ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху з підстав, визначених ст.ст.124,122-4 КУпАП.

Постанова в Апеляційному порядку не оскаржувалась.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль Toyota Prado,2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1 . Згідно з висновком експертного атвотоварознавчого дослідження №3813, виготовленого судовим експертом Лузановим О.П. 18.07.2016 року, внаслідок ДТП автомобіль Toyota Prado, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 отримав такі механічні ушкодження: потертості і подряпини на накладках правих передніх, задніх дверей і крила, зрізи зовнішньої частини з розривом заднього правого бризковика, зрізи на панелі підніжки правової. Вартість матеріального збитку власнику автомобіля експерт визначив в розмірі 6475,28 грн., а вартість відновлювального ремонту - в розмір 8187,92 грн.

Позивач звернулась з позовом до суду про відшкодування шкоди 27.06.2019 року.

Відповідач, визнаючи позов частково, стверджувала, що розмір майнової шкоди не відповідає дійсності, що її на огляд транспортного засобу експерт не викликав, що на місці ДТП вона - ОСОБА_2 пропонувала стороні позивача відшкодувати шкоду в реальному розмірі, але ОСОБА_1 вимагала на відшкодування шкоди 600 дол. США, що позивач не зверталась з вимогами відшкодування шкоди в досудовому порядку, оскільки автомобіль відремонтовано ще в 2016 році, вона - відповідач - не вбачає сенсу призначати по справі повторну авто товарознавчу експертизу з визначення дійсного розміру шкоди.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власників транспортних засобів не була застрахована.

Відповідно до вимог ст.21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-ІV) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, за загальними правилами, визначеними ст.ст.1166,1167,1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У даному випадку, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху, що визнано сторонами в судовому засіданні і підтверджено належними письмовими доказами.

Щодо розміру майнової шкоди суд зазначає наступне:

У абзаці першому пункту 2 постанови Пленуму №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Верховний Суд України роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і визнано сторонами, що позивач відремонтував пошкоджений внаслідок ДТП , що мало місце 29.06.2016 року - автомобіль. Належних і допустимих доказів щодо розміру витрат на ремонт автомобіля позивач не надав. З урахуванням обставин справи: позивач керував транспортним засобом за відсутності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; відсутні докази того, що відповідач викликався експертом для огляду транспортного засобу для визначення розміру майнової шкоди, відсутні докази фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині відшкодування майнової шкоди, визначеної судовим експертом 18.07.2016 року в розмірі 6475,28 грн.. Витрати на проведення експертного дослідження також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - 1000 грн.. Таким чином, з відповідача на користь позивача на відшкодування майнової шкоди підлягають стягненню 7475 грн. 28 коп.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 768,4 грн..

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ст.58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У даному випадку сторона позивача надала ордер адвоката і свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. Інших належних доказів щодо витрат на правничу допомогу сторона позивача не надала,тому суд вважає ці вимоги недоведеними і залишає без задоволення.

Керуючись ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , ІПН невідомий, проживає АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 на відшкодування шкоди 7475 грн. 28 коп. і витрати на сплату судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 20.09.2019 року.

Суддя Калашнікова О. І.