02.10.2019 Справа № 363/2710/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Баличевої М.Б.,

секретаря судового засідання Рибка І.Є.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, в якому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач є колишньою дружиною позивача, яка була прописана, а наразі зареєстрована в його будинку з 2006 року, але фактично не проживала та не проживає в ньому по теперішній час. Позивач зазначив, що ОСОБА_3 не з`являється у його будинку, всі обов`язки, що випливають з утримання та обслуговування житлового будинку, покладені тільки на позивача. Оскільки, відповідач на даний час є зареєстрованою у його будинку, однак, фактично в ньому не проживає та не є членом родини позивача, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав щодо належного йому на праві власності вищевказаного будинку.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмовий відзив на позовну заяву та пояснила, що відповідач була членом родини ОСОБА_1 та до липня 2018 року вона проживала разом з позивачем у спірному будинку. Дійсно, відповідач зареєстрована за адресою: будинок АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: будинок АДРЕСА_1 від 20.12.2008 року та договору дарування земельної ділянки площею 0,2191 га, кадастровий номер 32 157 0013, яка розташована на території села Толокунь Вишгородського району Київської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку від 20.12.2008 року - ОСОБА_1 є їх власником.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28.09.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, тобто відповідач, ОСОБА_3 є колишньою дружиною позивача.

З копії будинкової книги за адресою: будинок АДРЕСА_1 , видно, що з 2008 року ОСОБА_1 є головою двору за вказаною адресою.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали письмові свідчення про те, що ОСОБА_3 не користується житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 та не проживає у ньому, фактично вона проживає в будинку колишнього чоловіка, а саме в будинку АДРЕСА_1 .

З довідки Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області від 27.08.2018 року № 02-10/33 видно, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копій рахунків про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 за період з 2015 по 2018 роки видно, що вони видані на ім`я ОСОБА_1 , позивача по справі та особові рахунки відкриті також на ім`я останнього.

З довідки Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області від 29.08.2018 року № 34 видно, що згідно свідчень сусідів, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_3 дійсно проживала та займалась городництвом та садівництвом із 1999 року по 2017 рік включно на земельній ділянці площею 0,2191 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , а також спільно вела забудову даної земельної ділянки з ОСОБА_1 .

З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 19.07.2018 року, складеного в.о. Толокунського сільського голови ОСОБА_12 . вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку станом на дату складання акту доглядає ОСОБА_1

З довідки Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області від 10.10.2018 року № 39 вбачається, що ОСОБА_1 проживав разом зі своєю покійною бабусею ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_1 та вів спільне господарство.

З довідки Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області від 28.05.2019 року № 102 вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 постійно проживала та була зареєстрована ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом зі своїм сином ОСОБА_14 , 1951 року народження, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживав у будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 , а саме до 25.05.2016 року.

З довідки Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області від 28.05.2019 року № 103 вбачається, що ОСОБА_3 , 1980 року народження дійсно постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 в період з 2001 року по теперішній час, однак остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13.06.2001 року по теперішній час.

У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України.

За ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Оскільки відповідач являється колишньою дружиною позивача, а згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, то відповідно ОСОБА_3 втратила право користування житлом за місцем своєї реєстрації та позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.

У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку).

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п.26 вищевказаних правил.

Тому, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу.

Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 11 жовтня 2019 року.

Головуючий: М.Б. Баличева