Провадження № 2-о/161/249/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в колегіальному складі:

Головуючий - суддя Філюк Т.М.,

присяжні Грицан О.В., Радь О.К.,

за участі секретаря судового засіданні Бортнюка А.В.,

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Княгининівська сільська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи безвісно відсутньою,-

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2019 року ОСОБА_1 , заінтересована особа - Княгининівська сільська рада про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім.

Заява обґрунтована тим, що вона проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстрований її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в липні 2014 року виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію, після чого будь- яких стосунків з нею та рідними не підтримує. Згідно відомостей Луцького ВП ГУНП у Волинській області, на даний час відомостей щодо місця проживання її сина не відоме. Вказує, що встановлення даного факту їй необхідно для оформлення субсидії та спадщини. Зазначає, що відсутність її сина за місцем його останнього проживання вже протягом 5 років дає підстави для оголошення його безвісті відсутнім.

З урахуванням викладеного та з посиланням на норми ст. 43,45 ЦК України, ст.ст. 293,306,309 ЦПК України, просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від заінтересованої особи ОСОБА_3 16 вересня 2019 року надійшла заява про розгляд справи без її участі. По суті заяви повідомляє, що зі своїм чоловіком, ОСОБА_4 , вона не проживає понад 6 років, його місцеперебування їй не відоме.

Ухвалою від 15 липня 2019 року відкрито окреме провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.

Ухвалою від 27 серпня 2019 року до участі в справі в якості заінтересованих осіб залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заявник в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, додатково пояснила, що тривала відсутність її сина за місцем проживання зумовлює труднощі в отриманні житлової субсидії. Крім того, її син є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вона не може прописати свого внука за цією адресою, адже для цього необхідна згода всіх співвласників житла.

Заявою від 03 вересня 2019 року заінтересована особа ОСОБА_2 повідомляє, що ОСОБА_4 є його батьком, який в 2014 році поїхав на роботу до Російської Федерації, в місто Санкт-Петербург. Востаннє він з ним спілкувався в грудні 2014 року, після чого зв`язок з батьком перервався і жодних відомостей від нього більше не надходило. Також ОСОБА_2 зазначає, що в зв`язку навчанням не може з`явитись в судове засідання, атому просить розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення заяви про визнання батька безвісно відсутнім не заперечує.

Представник заінтересованої особи Княгининівської сільської ради Луцького району в заяві від 26 липня 2019 року, керуючись ч. 3 ст. 43 ЦПК України, просить розгляд справи здійснювати без участі представника Княгининівської сільської ради Луцького району, проти заявлених вимог не заперечує.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

У відповідності до ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Як вбачається з висновку про результат розгляду звернення ОСОБА_1 до Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП щодо факту не проживання сина ОСОБА_4 від 29 травня 2018 року, в ході проведеної перевірки стало відомо, що гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 2014 року по даний час ( 29.05.2018 року). Даний факт підтвердила сусідка, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Крім того, згідно з довідкою начальника Луцького ВП ЛВП ГУНП у Волинській області від 16 липня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області з приводу встановлення фактичного місця проживання її сина ОСОБА_4 , зареєстрованого, однак не проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . Така заява зареєстрована в ЄО Луцького відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області за № 4366 від 12.07.2017 року. В ході проведеної перевірки стало відомо, що ОСОБА_1 у період з липня 2014 року по даний час ( 16.07.2018 року ) проживає за адресою АДРЕСА_1 , самостійно, оскільки син заявниці - ОСОБА_4 на ґрунті неприязних відносин, через систематичне зловживання спиртними напоями, в липні 2014 року поїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію. На даний час місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідоме (а.с.8).

З довідки Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області №1390659/01/2018 від 31 жовтня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 зверталась із заявою в Луцьке РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області з проханням провести перевірку та підтвердити факт не проживання її сина ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки з`ясовано, що на початку червня 2014 року ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію, після чого будь-яких стосунків з матір`ю та рідними не підтримує. З 2014 року він додому не приїжджав та фактичне місце його перебування невідоме (а.с.9).

На запит суду сільський голова Княгининівської сільської ради Луцького району надав відповідь №1059 від 26 липня 2019 року, в якій зазначає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 01 січня 2000 року. За вказаною адресою не проживає з 2014 року в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Російську Федерацію.

З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , встановлено, що співвласниками такого житлового будинку є заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.10).

Допитані в судовому засіданні 17 вересня 2019 року свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ствердили той факт, що ОСОБА_4 з 2014 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про місце його перебування їм нічого невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості.

Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734).

Отже, з урахуванням сукупності вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів в сукупності з показаннями допитаних свідків, з огляду на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою, суд дійшов висновку, що за таких обставин, коли визнання фізичної особи безвісно відсутньою необхідне заявнику для можливості реалізації її житлових прав, відомості з місця проживання ОСОБА_4 відсутні більше чотирьох років та те, що фактичне місце його перебування невідоме, заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

При цьому суд відхиляє доводи заявника про те, що оголошення ОСОБА_4 безвісно відсутнім надасть їй можливість оформлення спадщини, оскільки юридичним фактом, який обумовлює відкриття спадщини є смерть спадкодавця або оголошення його померлим у судовому порядку. Визнання особи безвісно відсутньою не є підставою для відкриття спадщини, оскільки в такому разі судовим рішенням констатується лише факт відсутності фізичної особи.

Враховуючи наявні матеріали справи та зміст заяви заінтересованої особи ОСОБА_2 , показання допитаних судом свідків, останнім днем отримання відомостей про місце перебування ОСОБА_4 є грудень 2014 року, відповідно, початком безвісної відсутності ОСОБА_4 слід вважати дату - 01 січня 2015 року.

Згідно ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43,45 ЦК України, ч.ч.5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», роз`ясненнями, що викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст.4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 259, 263-265, 293, 294, 305-307 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Княгининівська сільська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи безвісно відсутньою - задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - безвісно відсутнім.

Початком безвісної відсутності ОСОБА_4 вважати ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення 18 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Луцького міськрайонного суду Філюк Т. М.

Присяжні: Грицан О. В.

Радь О.К.