Справа № 137/1813/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Желіховського В.М.
секретаря судових засідань Голота О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області, Літинської районної державної адміністрації, третя особа Літинський районний відділ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та зобов`язання Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області про виділення земельної частки (паю) з резервного фонду,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай), що знаходиться на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області. Позивач зазначає, що за життя ОСОБА_2 являвся членом САТ «Уладівське», яке було розташоване на території с. Журавне Літинського району Вінницької області, але на момент розпаювання земель, на думку позивача, її батько помилково не був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що може позбавити її права на земельну частку.
Таким чином просить визнати за нею, у порядку спадкування, право на земельну частку (пай) у розмірі 2,16 га (в умовних кадастрових гектарах) у межах с. Журавне Літинського району Вінницької області та зобов`язати Журавненську сільську раду Літинського району Вінницької області виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) у розмірі 2,16 га (в умовних кадастрових гектарах) з резервного фонду с. Журавне Літинського району Вінницької області.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свій позов підтримала та просила його задовольнити з підстав зазначених у позові, оскільки, на думку позивача, її батько за життя своєю працею заробив право на землю.
Представник відповідача Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області - Чернявський А.В. судовому засіданні позов ОСОБА_1 не підтримав. Під час судового розгляду повідомив, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_2 не залишив після себе майно, а саме земельну частку (пай) або сертифікат на відповідну ділянку, яке б могла успадкувати його донька, позивач у справі ОСОБА_1 Зауважив, що на час складання списків в 2002 р. ОСОБА_2 уже не було в живих, а померлих до списку не включали, оскільки була велика кількість бажаючих отримати земельні ділянки з числа працівників.
Представник відповідача Літинської районної державної адміністрації Вінницької області до судового засідання не з`явився. На адресу суду надано заяву, відповідно до якої районна адміністрація просить розгляд справи провести у відсутність їхнього представника.
Представник третьої особи Літинського районного відділу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до судового засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої ОСОБА_3 просять розгляд справи провести у її відсутність. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду.
Суд всебічно повно та всебічно дослідивши обставини справи та матеріали справи, обгрунтування вимоги та заперечення сторін щодо недійсності правочину, оцінивши у відповідності до вимог процесуального закону здобуті докази приходить до наступних висновків.
На підтвердження позовних вимог позивачем надані наступні докази.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пунктів 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
За приписами ст.525, ч.2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року (чинним на момент відкриття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ) часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України. (в редакції від 22 червня 1993 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
В даній справі 17.12.2002 р. Літинською державною адміністрацією Вінницької області вирішено затвердити списки членів САТ «Уладівське», що мають право на земельну частку (пай) в кількості 590 осіб (а.с. 21 том 1). Разом з тим ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто за 2 роки і 6 місяців до дати прийняття вищенаведеного розпорядження.
Згідно статті 9 ЦК Української РСР 1963 року, здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік.Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.
Оскільки за нормами чинного на той час законодавства правоздатність громадянина припинялася у зв`язку із його смертю відтак ОСОБА_2 після своєї смерті не міг звернутись до ВАТ «Уладівське» щодо включення його до списків акціонерів цього підприємства, ставити питання щодо набуття ним права на земельну частку (пай) та на момент видачі сертифікату на земельну частку (пай) не був включений до списків громадян - членів акціонерного товариства,
Таким чином, успадковане може бути лише право, яке за життя у встановленому законом порядку набув спадкодавець.
Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а оцінивши на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку надані докази, суд приходить до висновку про те, що матеріалами справи та позивачем на наведено належних та допустимих доказів набуття спадкодавцем ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) у землі котра перебувала у колективній власності ВАТ «Уладівське».

Суд погоджується із посиланням позивача на Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р., котрим визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, зокрема ті, які раніше працювали в ньому. Однак суд звертає увагу, що цим указом не наділяються правом особи, правоздатність яких припинялася у зв`язку із їх смертю.

Також, не можуть братись до уваги практика судів із аналогічної категорії справ зазначених позивачем у своїй відповіді на відзив (а.с. 135-148 том 1), оскільки дані рішенні винесенні судами першої інстанції та не є обов`язковими для застосування в практиці іншими судами на відміну від рішень судів вищих інстанцій.

Окрім того не залишається без уваги та обставина, що ні ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , ні позивач ОСОБА_1 з 2002 р. до 2017 р. не ставили питання про право ОСОБА_2 на земельну частку (пай) у ВАТ «Уладівське». Право, яке просить визнати за нею позивачка у порядку спадкування, ОСОБА_2 не набуте за життя, оскільки на день паювання він був померлим та не отримав відповідного документу на підтвердження свого права на земельну частку (пай). Враховуючи що, ОСОБА_2 за життя не набув права на земельну частку (пай), тому вона не може входити до спадкового майна, яке успадкувала ОСОБА_4 після його смерті та перейти по заповіту до позивачки. Тому в задоволенні позовної вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити. З огляду на те, що суд дійшов висновку про безпідставність задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, тому в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Журавненської сільської ради виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) з резервного фонду також необхідно відмовити у зв`язку з необгрунтованістю позовних вимог та відсутністю законних на це підстав.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 258-265, 268,293,294 ЦПК України, ст.22 ЗК, ст.525, ч.2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року, постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області, Літинської районної державної адміністрації, третя особа Літинський районний відділ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та зобов`язання Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області про виділення земельної частки (паю) з резервного фонду відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Желіховський В. М.