Справа № 236/3171/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Вікторової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман за відсутністю сторін заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2019 ОСОБА_1 , звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про підтримку заявлених вимог та розгляду справи за його відсутності.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, від представника Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 01.10.2013 подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Краснолиманського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон по виконавчому провадженню №33578059 відносно ОСОБА_1 -задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красний Лиман Донецької області, ІПН НОМЕР_1 , до виконання зобов*язань покладених на нього рішенням суду(а.с.5).

Як встановлено в судовому засіданні підставою для обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 слугувало те, що він є боржником у виконавчому провадженні.

Згідно листа Лиманського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Донецькій області від 11.09.2019, на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернутий стягувану, що підтверджується копією відповідної постанови від 30.10.2015.

Тобто, судом встановлено, що у відділі відсутнє відкрите виконавче провадження, в рамках якого до суду направлялося подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Розглянувши матеріали заяви, суд має підстави для зняття обмеження тимчасово здійснювати виїзд із України без вилучення паспорта громадянина України, виходячи із наступного.

Відповідно ч. 1ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо: діють не врегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема коли громадянин України ухиляється віл виконання зобов`язань покладених на нього судом рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у п.49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів(рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» скарга № 66485/01).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу(рішення Європейського Суду у справі «Луордо проти Італії» скарга № 31190/96; у справі «Фельдшер та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», скарга № 41463/02; у справі «Рінер проти Болгарії».

Наділі у п.50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу.

Тобто, застосовуючи ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема, щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

На час виникнення спірних правовідносин, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи при виконанні судових рішень та рішень інших органів(посадових осіб) вирішувалось судом в порядку, встановленому ст.377-1 ЦПК України( в редакції до 15 грудня 2017 року) за поданням державного виконавця, погодженого з начальником відділу державної виконавчої служби.

При цьому, ЦПК України не регулював порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Так само, не передбачено вирішення питання судом і Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України».

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.441 ЦПК України(в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом відносно фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів(посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Законом України № 2475-УІІІ від 03 липня 2018 року ст.441 ЦПК України було доповнено ч.ч. 5-8, згідно яких суд наділявся повноваженнями скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника, встановлювався порядок розгляду таких справ, постановлення судового рішення(ухвали) та її оскарження.

Згідно з ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межу України за вмотивованою заявою боржника.

Враховуючи той факт, що жодних відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 на даний час не значиться, відтак підстави у тимчасовій забороні у праві виїзду за межі України відпали, а тому, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 , про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України слід задовольнити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Лиманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , застосоване на підставі ухвали Краснолиманського міського суду Донецької області від 01.10.2013 по справі №236/2320/13-ц, винесену по заведеному виконавчому провадженню № 33578059 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Копію ухвали суду направити для виконання Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26), а також сторонам виконавчого провадження для відома.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя -