Номер провадження: 22-ц/813/679/19
Номер справи місцевого суду: 2/1519/8500/11
Головуючий у першій інстанції Буран О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 - адвоката Грози І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування,

встановив:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся позивач ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, зазначаючи, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , якій за життя належало 3/4 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 , 28.03.2011 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим, дізнався, що 08.12.2010 року між ОСОБА_4 та її донькою ОСОБА_2 , яка є рідним братом позивача, був укладений договір дарування 3/4 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що останні три роки ОСОБА_4 страждала на низку захворювань, тому не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв`язку з чим, позивач просив визнати договір дарування 3/4 частин вказаного житлового будинку недійсним.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати вказаний договір нікчемним, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, та стягнути на його користь судові витрати в розмірі 1 369,69 грн. (т.2, а.с.44-47).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення нікчемності правочину, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину було задоволено частково (т.2, а.с.57-59).

Визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований за № 807, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар 3/4 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у загальному розмірі 1 315 (одна тисяча триста п`ятнадцять) гривень 30 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування вищевказаного судового рішення, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с.73-75).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_4 , що не заперечується учасниками справи, та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_4 належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка по вказаній адресі, що підтверджується договором дарування, укладеного 11.04.1989 року, та Державним актом на право приватної власності на землю, реєстровий № 2374.

28.12.2002 року ОСОБА_4 подарувала 1/4 частину належного їй житлового будинку онуку ОСОБА_3 , який є сином позивача ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування від 28.12.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лічман І.М., зареєстрованого у реєстрі за № 20339.

08.12.2010 року ОСОБА_4 подарувала 3/4 частин вищевказаного житлового будинку АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування, укладеним 08.12.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., за реєстром № 809.

Як було вказано вище, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 30 березня 2011 року, актовий запис № 586.

Після смерті ОСОБА_4 , 23.05.2011 року із заявами про прийняття спадщини до П`ятої одеської державної нотаріальної контори звернулися її діти - позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 . Таким чином, обидві сторони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 678 від 30.03.2011 року, причиною смерті ОСОБА_4 є злоякісне ураження легенів, яке виходить за межі однієї та більше локалізацій.

Згідно акту судово-медичного дослідження № 678 від 12.04.2011 року КУ «Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи» смерть ОСОБА_4 перебуває в прямому причинному зв`язку з захворюванням раком легенів.

В суді першої інстанції в ході розгляду справи, ухвалою суду від 07 листопада 2013 року судом було призначено посмертну комплексну судово-медичну експертизу, із залученням експерта-психіатра на предмет встановлення психічного стану ОСОБА_4 на момент укладення спірного договору дарування - 08.12.2010 року (т.1, а.с. 135).

Висновком посмертної комплексної судово-медичної експертизи № 155 від 26.06.2014 року, було встановлено, що ОСОБА_4 страждала на низку тяжких захворювань. Експертом зазначено, що беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу страждала на хронічні соматичні розлади, а також на астенію, яка могла виражатись в виснажуваності, стомлюваності, підвищеної дратівливості та сомато-вегетативних розладах, можна зробити висновок, що ОСОБА_4 08.12.2010 року на момент підписання договору дарування не могла правильно оцінити ситуацію, розуміти наслідки своїх дій, критично їх оцінювати та свідомо керувати ними (т.1, а.с.143-147).

Саме керуючись вказаним Висновком посмертної комплексної судово-медичної експертизи, суд дійшов висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 в момент складення нею спірного договору розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З цих підстав, та у відповідності до ст. 215 ЦК України суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з тим, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідачка ОСОБА_2 посилалась на незаконність вказаної судової експертизи, її невідповідність обставинами справи та іншим доказам, як маються в ній.

З цих підстав, ОСОБА_2 просила суд призначити у справі посмертну судову психіатричну експертизу, на предмет вирішення питання в якому стані знаходилась ОСОБА_4 на момент укладення спірного договору дарування (т.2, а.с.147).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.04.2016 року вказане клопотання ОСОБА_2 було задоволено та призначена у справі посмертна судово-психіатрична експертиза (т.2, а.с.154-156).

Однак, згідно Висновку судових експертів № 71 від 03.06.2016 року, наданої для проведення експертизи документації недостатньо для проведення судової експертизи (т.2, а.с.161-164).

У зв`язку з цим, та після збирання додаткових доказів у справі, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.03.2017 року матеріали справи були направлені для проведення експертизи, згідно ухвали суду від 07.04.2016 року (т.3, а.с.126-127).

Згідно Висновку судової експертизи № 234 від 31.05.2017 року, ОСОБА_4 під час час укладення і посвідчення договору дарування від 08.11.2010 року була абсолютно нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.3, а.с.162-168).

Однак, у зв`язку із значними недоліками вказаної судової експертизи, представник апелянта ОСОБА_2 - Гроза І.В. заявила клопотання про проведення у справі повторної посмертної судової психіатричної експертизи, на вирішення якої також поставити питання стосовно можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними ОСОБА_4 на момент укладення спірного договору дарування 08.12.2010 року (т.3, а.с. 219-222).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 року вказане клопотання було задоволено (т.3, а.с.241-245).

Згідно Висновку судової-психіатричної комісійної експертизи № 70 від 12.03.2019 року ОСОБА_4 на час укладення спірного договору дарування 08.12.2010 року на будь-який психічний розлад не страждала. За своїм станом здоров`я під час укладення договору дарування 08.12.2010 року могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.4, а.с.21-34).

Колегія судів вважає, що вказаний Висновок судово-психіатричної експертизи підтверджується іншими доказами, які маються в матеріалах справи, оскільки ОСОБА_4 08.12.2010 року на момент підписання договору дарування могла правильно оцінити ситуацію, розуміти наслідки своїх дій, критично їх оцінювати та свідомо керувати ними.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , направлених на позбавлення своєї сестри ОСОБА_2 права власності на частку майна, яке за життя належало їх мамі - ОСОБА_4 .

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі визнання вказаного договору дарування недійсним, ОСОБА_2 все-рівно мала стати власницею спірного спадкового майна, як спадкоємицею по закону, так і по заповіту, складеного 19.11.1993 року ОСОБА_4 а ім`я відповідачки ОСОБА_2 (т.1, а.с.234).

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 також не заявляв клопотання про призначення у справі судової експертизи на предмет встановлення психічного стану мами сторін - ОСОБА_4 на момент укладення нею спірного договору дарування 3/4 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому він пояснив, що він не ознайомлений з Висновком судової-психіатричної комісійної експертизи № 70 від 12.03.2019 року, незважаючи на те, що про призначення справи до судового розгляду він був повідомлений судовою повісткою завчасно, а саме маже за 2 місяці (т.4, а.с.9, 14), однак з матеріалами справи не ознайомився, до суду апеляційної інстанції не підготувався.

На пропозицію колегії суддів оголосити у справі перерву для надання можливості позивачу ОСОБА_1 ознайомитись з Висновком судової-психіатричної комісійної експертизи № 70 від 12.03.2019 року, ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився, заявивши про те, що він бажає знайомитись із вказаною експертизою за допомогою фахівців в галузі медицини і психіатрії, для чого потрібний значний час.

Однак, враховуючи, що дана справа перебуває в суді апеляційної інстанції значний час, якого було достатньо, щоб позивач ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, у тому числі з Висновком судової-психіатричної комісійної експертизи № 70 від 12.03.2019 року, колегія суддів вирішила закінчити з`ясування обставин справи, без оголошення у справі чергової перерви.

Дійсно лише в судових дебатах суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 вказав, що він не погоджується з вказаним Висновком судової-психіатричної комісійної експертизи № 70 від 12.03.2019 року і він бажає, щоб по справі була проведена судова експертиза. Однак, як було вказано вище, відповідного клопотання про призначення у справі судової експертизи, позивач ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не заявляв.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та ухваленого судового рішення, а також доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване судове рішення - скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування, відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2015 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування, відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.09.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра