Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 368/542/16-ц

провадження № 61-1442св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Кагарлицька місцева прокуратура Київської області в інтересах держави,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 ,

представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області - Горбатюк Ірина Михайлівна,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу прокуратури Київської області на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2017 року у складі судді Іванюти Т. Є. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Кагарлицька місцева прокуратура Київської області в інтересах держави (далі - Кагарлицька місцева прокуратура, прокуратура) звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Київській області від 14 травня 2015 року № 10-3879/15-15-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 червня 2015 року № 22281233 за ОСОБА_1 на земельну ділянку для ведення особистого господарства, площею 2,00 га, кадастровий номер 322287200:03:302:0045, яка розташована на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі зазначеного наказу Головного управління Держземагентства у Київській області 03 червня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрував право приватної власності на спірну земельну ділянку, яка виділена йому за рахунок земель резервного фонду, сформованого із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Червоний Жовтень» (далі - КСП «Червоний Жовтень», КСП). Оскільки ОСОБА_1 не був членом вказаного КСП чи зайнятим у соціальній сфері с. Стави Кагарлицького району Київської області, не проживав у цьому населеному пункті, прокуратура вважала, що земельна ділянка передана йому незаконно та має бути повернення до земель державної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2017 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на території Ставівської сільської ради резервний фонд земель не формувався, державний акт на право постійного користування землями колективної власності КСП «Червоний Жовтень» втратив чинність у зв`язку з припиненням КСП, а зазначені в цьому державному акті межі земель колективної власності членів КСП «Червоний Жовтень» вже не існують. Також суд виходив з того, що пункт 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента № 720/95) встановлює лише переважне право певної категорії громадян на отримання таких земель і не містить заборони надання цих земель іншим громадянам.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що обставину передання у приватну власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки за рахунок земель резервного фонду, чи порушення права інших осіб на її отримання не підтверджено доказами.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, прокуратура Київської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

27 грудня 2017 року касаційну скаргу передано Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 січня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Кагарлицького районного суду Київської області.

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення сільської ради, на підставі якого КСП «Червоний Жовтень» отримало державний акт на право постійного користування землею, є чинним, тому суди мали застосувати спеціальні норми статті 5 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII 1990 року (далі - ЗК України 1990 року), статті 25 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), пункт 7 Указу Президента № 720/95, що регулюють порядок передачі у власність земель резервного фонду, а не загальний порядок набуття земельних ділянок у власність громадян, передбачений статтями 116, 118, 121 ЗК України.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 січня 2015 року Головне управління Держземагентства у Київській області прийняло наказ № 10-349/15-15-сг, яким надало ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

14 травня 2015 року Головне управління Держземагентства у Київській області відповідно до наказу № 10-3879/15-15-сг затвердило проект землевідведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,00 га, яка розташована на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер 0:03:302:0045.

22 червня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку.

19 квітня 2016 року Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі Київської області надало довідку № 22-1011-03-793/2-16 про те, що у 1996 році було розроблено технічну документацію по паюванню земель колективної власності КСП «Червоний Жовтень», визначено та нанесено на картографічні матеріали землі резервного фонду.

Проте згідно зі звітом за формою 6-зем (про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності) з 2000 року до 01 січня 2015 року землі резервного фонду на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області не обліковувалися.

Крім того, за результатом проведення робіт з інвентаризації земель розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації від 16 липня 2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою, відповідно до якої на території Ставівської сільської ради землі резервного фонду відсутні (не обліковуються).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина друга статті 118 ЗК України).

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (частина перша статті 121 ЗК України).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента № 720/95 паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу Президента № 720/95).

Статтею 5 ЗК України 1990 року, чинного на момент розпаювання КСП «Червоний Жовтень», передбачено, що сільські та селищні ради створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів.

Згідно з пунктом 7 Указу Президента № 561-XII створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Отже, із земель резервного фонду передаються земельні ділянки у власність або надаються у користування переважно особам, зайнятим у соціальній сфері на селі, чи яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, чи які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Згідно із пункту 11 статті 25 ЗК України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Установивши, що на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області резервний фонд земель не формувався, що підтверджується звітом за формою 6-зем та листом управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі Київської області, суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_1 із земель резервного фонду не могла передаватися у власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, та обґрунтовано відмовили прокуратурі Київської області у позові.

Верховний Суд вважає неприйнятними доводи касаційної скарги щодо незастосування судами спеціальних норм законодавства, оскільки стаття 5 ЗК України 1990 року, Указ Президента України № 720/95 регулюють порядок правовідносин, які виникають у разі передачі у власність земель резервного фонду, тоді як у цій справі суди встановили де-факто та де-юре відсутність такого фонду на території сільської ради.

Крім того, посилання у касаційній скарзі на статтю 25 ЗК України є безпідставним, оскільки на момент набрання чинності цим Кодексом КСП «Червоний Жовтень» вже було ліквідовано.

Натомість, у разі встановлення судом обставини передання особі земельної ділянки із земель резервного фонду, то Указ Президента № 720/95 визначає лише переважне право певної категорії громадян на отримання земель резервного фонду і не містить прямої заборони надання таких земель іншим громадянам.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року - без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу прокуратури Київської області залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик