Дата документу 12.03.2019 Справа № 336/946/14-ц
Запорізький Апеляційний суд
Єдиний унікальний номер 336/946/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Номер провадження 22-ц/807/464/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, зацікавлені особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_3, Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя, Державне підприємство «Сетам» Міністерства юстиції України, про відстрочення виконання рішення суду по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И ЛА :

В лютому 2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2014 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором за договором іпотеки № PCNL-200/426/2206 від 05.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП банк» та ОСОБА_4, зареєстрованим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. за № 4765, а саме на квартиру АДРЕСА_1, належну ОСОБА_4 на праві власності, шляхом продажу зазначеної квартири на прилюдних торгах у порядку виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, для погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ОТП банк» за кредитним договором № CNL-200/426/2006 від 05.12.2006 року, загальна сума якої становить 485360,70 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2014 року заяву ОСОБА_4 про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2014 року залишено без задоволення.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення.

В заяві зазначав, що за виконавчим листом, виданим на підставі вищезазначеного рішення суду, Шевченківським ВДВС відкрито ВП № 53332682. У відповідності до Порядку реалізації арештованого майна за заявою Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя організатор електронних торгів здійснено внесення до Системи інформації про арештоване майно, торги призначені на 31.08.2018 року. Зазначає, що ця квартира є його єдиним житлом. Посилався на п.п. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій стягнення на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, оскільки рішення суду в частині стягнення звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону, та просив виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2014 року відстрочити на строк, передбачений цим законом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

На зазначену ухвалу ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, не виконано в порядку, передбаченому приписами Закону України «Про виконавче провадження», а спеціальним актом - Закону України «про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, - прямо передбачено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеку не підлягає виконанню протягом дії цього Закону. Просила ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року скасувати, та ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_4 задовольнити. Просила розгляд її апеляційної скарги провести у її відсутність.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року сторонам надавався строк до 14 листопада 2018 року для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони своїм правом не скористалися, відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції зазначав, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, та виняткових випадків, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З зазначеним висновком суду колегія суддів апеляційної інстанції погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2014 року задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки та звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCNL-200/426/2206 від 05.12.2006 року, укладеним між ЗАТ «ОТП банк» та ОСОБА_4, зареєстрованим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. за № 4765, а саме на квартиру АДРЕСА_1, належну ОСОБА_4 на праві власності, шляхом продажу зазначеної квартири на прилюдних торгах у порядку виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, для погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ОТП банк» за кредитним договором № CNL-200/426/2006 від 05.12.2006 року, загальна сума якої становить 485360,70 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 452189,40 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 31665,78 гривень, пені в сумі 1505,52 гривень (а.с.117-119).

17 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання рішення, в якій зазначив, що у відповідності до Порядку реалізації арештованого майна за заявою Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя організатором електронних торгів здійснено внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лоту), торги призначені на 31.08.2018 року. Реєстрацій номер лота № 296011. Згідно з відомостями, розміщеними на публічному сайті ДП «СЕТАМ» 01.08.2018 року, зазначена квартира, на яку було звернуто стягнення, в порушення вимог діючого законодавства виставлена на аукціон (на електроні торги).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання рішення на теперішній час.

Так, відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При розгляді процесуального питання щодо розстрочки виконання рішення суду за заявою боржника, останній має вказати, з якими обставинами він пов'язує неможливість виконати рішення суду шляхом погашення одночасно всього стягнутого розміру грошових коштів, а також надати докази на підтвердження цих обставин.

В заяві про відстрочку виконання рішення суду, заявник обґрунтовує свої вимоги відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а не за наявністю підстав, передбачених ст. 435 ЦПК України та обставин, що утруднюють виконання рішення в розумінні ст. 435 ЦПК України, яким є хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо.

Відповідно до п.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно зі статтею 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню.

Разом з тим, Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", передбачає зупинення виконання рішення на час дії мораторію, а не відстрочку виконання рішення, яка можлива у виняткових випадках за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення.

Таким чином, заявник просить не зупинити виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2014 року на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а просить відстрочити його виконання на строк, передбачений цим Законом.

Проте, така підстава відстрочення виконання рішення не передбачена нормами діючого ЦПК України.

Окрім цього, доводи заявника взагалі не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки посилання заявників на положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" як на підставу для відстрочки виконання рішення суду, не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, оскільки не є тими обставинами, які утруднюють виконання рішення суду в розумінні ст. 435 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: