КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9861/19
Провадження № 2/520/4024/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.,

за участю секретаря Швець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2019року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 62 421,00 грн., яка складається з: 1 500,00грн. основний борг, 29 241,00грн. заборгованість по відсоткам, 31 680,00грн. заборгованість за простроченими відсотками, та судові витрати у розмірі 1 921,00грн.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що між 25.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики №25376 від 25.03.2016 року, відповідно до умов якого, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем.

Представник позивача вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» в порядку, встановленому п.1.4. договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики у розмірі 1500,00грн..

Таким чином, представник позивача стверджує, що позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів.

Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору позики №25376 від 25.03.2016 року щодо своєчасного повернення позики зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до суду із відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 22.05.2019року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

20.06.2019 року від відповідача - ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просила суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «ВЕЛЛФІН» у повному обсязі.

Так, в обґрунтування наданого відзиву ОСОБА_1 посилається на те, що нею ніколи не укладався договір позики з ТОВ «ВЕЛЛФІН», про заборгованість за цим договором як і про сам договір їй нічого не відомо, вона не надавала будь-які свої данні та/або документи до ТОВ «ВЕЛЛФІН», а звідки у ТОВ «ВЕЛЛФІН» копія її паспорту та номер кредитної картки їй не відомо, та, взагалі, у зв`язку з похилим віком, вона не вміє користуватися інтернетом, тим більш, отримувати інтернет кредити.

Відповідач вказує, що вся інформація, яка міститься в заявці наданій позивачем, не відповідає дійсності, а саме: її номер телефону, її місце роботи, сукупний дохід, паспортні дані дата її народження є невірною, та інше.

Також, відповідач зазначає, що механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема, вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис».

Разом з тим, як вказує відповідач, надана позивачем копія договору позики № 25376 від 25.03.2016року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та нею - ОСОБА_1 в розділі 8 "Реквізити та підписи сторін" містить лише зазначення інформації про позикодавця та її прізвище, ім`я та по-батькові, а також надрукований запис "електронний підпис".

В той же час, відповідач вважає, що подана до суду у якості доказу копія договору не може вважатися належним та достовірним доказом, оскільки не підтверджує факт підписання нею договору позики за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам спеціального Закону.

При цьому, згідно з переліком додатків доданих до позовної заяви, зокрема, письмових або електронних доказів, які б відповідали вимогам процесуального законодавства щодо належності, допустимості або достатності доказів виявлення нею бажання заключити договір, не надано.

Крім того, на думку відповідача, належних та достовірних доказів перерахування позивачем на її користь грошових коштів суду не надано.

Також, у наданому письмовому відзиві на позов відповідач заявила про застосування строків позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності за договором позики №25376 від 25.03.2016 року закінчився 26.04.2019 року, а ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось з позовною заявою до суду 08.05.2019 року.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить суд відмовити ТОВ «ВЕЛЛФІН» у задоволенні позову у повному обсязі.

У судове засідання 09.09.2019 року представник позивача не з`явився, однак надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалася, про що свідчить довідка з відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судове засідання 09.09.2019 року не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила.

Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 25376, відповідно до умов якого, позикодавець зобов`язується надати позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 1500 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у п.1.5. цього договору.

П.п. 1.2.-1.4. договору позики № 25376 від 25.03.2016 року передбачено, що строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 30 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем.

Відповідно до п.1.5. та п.1.6. договору позики № 25376 від 25.03.2016 року, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 40 гривень 00 копійок за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2 цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. У разі повернення суми позики та сплаті процентів за користування позикою протягом 3 днів після закінчення строку визначеного п. 1.2 цього договору позики, нарахування процентів у розмірі 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5 цього договору.

П. 3.1. договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.

В розділі 8 договору позики «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що цей договір підписано за допомогою електронного підпису.

Згідно повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн», 25.03.2016 року через систему прийому платежів «Platon» було проведено успішно видачу займу на сайті CREDITUP.COM.UA (1500,00) на карту клієнта ОСОБА_1 (а.с. 43).

Згідно довідки щодо заборгованості за договором № 25376 від 25.03.2016 року, саном на 17.04.2019 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за вищевказаним договором позики та всіма нарахованими відмотками згідно нього становить 62 421,00грн.: заборгованість за основною сумою позики складає 1 500,00грн.; заборгованість за відсотками згідно договору складає 29 241,00грн.; заборгованість за простроченими відсотками згідно договору складає 31 680,00грн. (а.с. 42).

Невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по вищезазначеному договору щодо своєчасного погашення позики, зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, де позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України) .

Умови договору укладеного між сторонами не містять зміни тривалості позовної давності.

Як вбачається зі змісту договору позики, позика надається строком на 30 днів, дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем, тобто позику було надано 25 березня 2016 року, кінцевий термін повернення позики є 25 квітня 2016 року, тобто про існування заборгованості позивач знав.

Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Даний позов було направлено поштою 03.05.2019 року, тобто з позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося 03.05.2019 року.

При обчисленні строку позовної давності суд також враховує святкові та вихідні дні, з урахуванням яких, строк загальної позовної давності все одно пропущено.

При цьому, позивачем не наведено обставин та підстав, за яких ним було пропущено строк загальної позовної давності та не наведено поважності причин пропуску такого строку. Із заявами про поновлення такого строку ТОВ «ВЕЛЛФІН» також не зверталося.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

ОСОБА_1 просить суд про застосування наслідків строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, умови договору не містять збільшення тривалості такого строку, позивач не наводить підстав з яких ним пропущено позовну давність та поважність причин такого пропуску та не звертається із заявами про його поновлення, а відповідач просить суд про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд приходить до висновку про застосування позовної давності, у зв`язку із чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, відносно укладеного договору позики № 25376 від 25.03.2016 року, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача вказує, що в порушення умов договору позики відповідач своєчасно коштів не повернув, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яку у добровільному порядку відповідач не сплачує.

Згідно зі статтею 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В розділі 8 договору позики «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що цей договір підписано за допомогою електронного підпису.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис", який був чинний на момент виникнення даних правовідносин, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Частинами 1-3 ст. 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис", який був чинний на момент виникнення даних правовідносин, передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про електронний цифровий підпис", який був чинний на момент виникнення даних правовідносин, сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем чи взагалі будь-якою особою, підписано електронним цифровим підписом договір позики № 25376 від 25.03.2016 року, графік розрахунків, що є додатком до цього договору.

Також, відсутні докази отримання позивачем електронного цифрового підпису в акредитованому центрі сертифікації ключів, тобто, не доведено підписання договору й самим позивачем з використанням електронного цифрового підпису.

Відсутні докази укладення між сторонами угоди щодо надання відповідачу доступу до системи інтернет клієнт-банк, не підтверджено факт передачі саме відповідачеві грошових коштів через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі онлайн») відповідно до якого було проведено видачу займу на сайті CREDITUP.COM.UA, а також такий документ за своєю правовою природою не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, оскільки не є первинним документом оформленим у відповідності до вимог діючого законодавства.

Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами не підтверджують факту укладення між сторонами договору, який є підставою позову та в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено умови договору, позивачем не доведено надання відповідачу позики на умовах вказаних у договорі, підстав користування відповідачем грошовими коштами, що є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.09.2019 року.

Суддя Петренко В. С.