ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. Херсон

справа № 664/1016/19

провадження № 22-ц/819/1280/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Никифорова Є.О. від 04 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 відкрила в UniCreditBank, він же Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», валютний рахунок, уклала договір на його обслуговування і отримала іменну картку.

Метою наведеної угоди було одноразове переміщення грошових коштів до місця її проживання в Італії за оптимальною ціною.

Банк прийняв від неї грошові кошти у розмірі 5 та 8 000євро, про що були видані квитанції, в яких (в окремій графі) зазначався еквівалент цієї суми в гривнях. Необхідність зазначення еквівалента іноземної валюти в гривнях їй пояснили вимогами Національного банку України.

При здійсненні нею операцій за рахунком в Італії, а саме: при неодноразовому знятті готівки у банкоматі на загальну суму в 6 650 євро, з її картки були списані грошові кошти за надані послуги не в розмірі 1,5% як це передбачено умовами договору, а додатково і за конвертацію валюти, необхідність у здійсненні якої була відсутня, зважаючи на валюту вкладу. Загальна сума переплати становить 457,89 євро.

Крім того, через недостатність коштів на рахунку вона не може отримати залишок вкладу на суму 86,86євро.

Вказуючи на те, що переплата при отриманні готівки відбулася в результаті того, що банк при укладенні договору та в процесі його виконання не надав володільцеві рахунка достатньої, своєчасної та достовірної інформації, в результаті чого ОСОБА_1 не змогла правильно використати програму, скоригувати суму поповнення та понесла вимушений збиток на суму 86,86 євро, а також на те, що надана банком інформація щодо порядку зняття готівки була недостовірною та вводила споживача в оману, заявник просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 1 460,53 євро в рахунок відшкодування заподіяної неправомірними діями моральної шкоди, 86,86 євро завданих збитків, визнати підприємницьку діяльність банку нечесною, а угоди з використанням нечесної підприємницької практики на суму 6 650євро (16 транзакцій) - недійсними та стягнути з відповідача на користь позивача все, що він отримав за угодами, крім 1,5%, у розмірі 457,89 євро.

Справа розглянута судом у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням суду від 04 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в порушення норм процесуального права неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та зробив необґрунтований висновок про те, що позивач надав недостатньо належних доказів у підтвердження своїх доводів, в той час як первинні документи, що відображають рух коштів на банківському рахунку, зберігаються у відповідача, який в свою чергу не виконав обов`язку надати їх на вимогу вкладника.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилався в обґрунтування заявлених вимог.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 11 листопада 2016 року сторони уклали договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на умовах, викладених у анкеті та заяві-договорі, а також окремо оформленій заяві про відкриття поточного рахунку та картці із зразками підписів, що є невід`ємною частиною заяви-договору, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, Правилах надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів - фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», з усіма додатками та умовами, Умовах відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, Умовах встановлення кредитної лінії за поточним (картковим) рахунком, Умовах відкриття та обслуговування банківських вкладних (депозитних) рахунків, Умовах підключення та користування системою Інтернет-банкінг, Умовами підключення та користування послугою SMS-банкінг, умов інших банківських продуктів, що будуть обрані клієнтом за заявою на підключення до певної послуги, попередній інформації про умови кредитування та орієнтовній сукупній вартості кредиту, а також в тарифах банку, з якими держатель належним чином ознайомився, погодився із ними і зобов`язався виконувати. Згідно з положеннями заяви-договору ОСОБА_1 підтвердила свою обізнаність із тим, що вказані Правила та Умови є публічною пропозицією (офертою),розміщені на офіційному сайті банку www.unicredit.ua та разом з анкетою та заявою-договором складають договір.

Сторони дійшли згоди щодо використання програмно-технічного комплексу банку для створення електронних документів та електронного документообігу між банком та клієнтом через дистанційні канали обслуговування або банкомати банку, для надання банківських послуг клієнту, відкриття та обслуговування усіх видів рахунків, емісію спеціальних платіжних засобів, використання платіжних інструментів, надання кредитів, розміщення депозитів, здійснення інформаційних операцій.

Крім того, сторони дійшли згоди про те, що для цілей цього договору визнається, що електронні документи підтверджені та надіслані ОСОБА_1 з використанням системи Інтернет-банкінг, SMS-банкінг, Контакт-центр або в процесі самообслуговування в банкоматі банку, мають таку ж юридичну силу як і документи на паперовому носії, підписані користувачем та банком, які надаються та опрацьовуються банком у встановленому чинним законодавством України порядку.

На виконання умов наведеного договору банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 поточний (картковий) рахунок в євро та видав їй платіжну картку типу CHIP MasterCard Standart UEFA PayPass.

Умови укладеної сторонами угоди позивач не оспорює та не спростовує.

На зазначений рахунок 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 внесла 5,00 євро, еквівалент яких у гривнях становив 139,35грн, а 14 грудня 2016 року - 8 000 євро (еквівалент у гривнях-221 611, 66грн), (а.с.32,33).

Протягом січня-лютого 2017 року ОСОБА_1 неодноразово ініціювала видачу коштів у готівковій формі у банкоматі, який знаходиться на території Італії.

Як стверджує представник позивача, і це підтверджено наданою відповідачем суду апеляційної інстанції випискою по клієнтському картковому рахунку та визнано відповідачем, 27 січня 2017 року та 02 лютого 2017 року ОСОБА_1 ініціювала видачу готівкових коштів у євро (на загальну суму 700 євро), а інші операції з видачі готівкових коштів за період з 11.11.2016 року по 31.01.2017 року були ініційовані нею у національній валюті, що зумовило застосування конвертації за курсом, встановленим банком на день списання, з подальшим списанням суми операції з рахунку у валюті його ведення (євро).

Відповідно до вимог частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати та перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (частини перша та третя статті 1068 ЦК України).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб`єктів переказу визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно зі статтею 6 наведеного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам).

Порядок відкриття банками рахунків та їх режим визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Статтею 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що поточний рахунок-це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Особливості режимів функціонування, зокрема, поточних рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.

Установа-учасник платіжної системи може відкривати рахунки учасникам платіжної системи відповідно до правил цієї платіжної системи, погоджених з Національним банком України.

При цьому банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження (частина 8.1 статті 8 Закону).

Переказ в Україні може здійснюватися за допомогою внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем.

Платіжна система (крім внутрішньобанківської) платіжної системи діє відповідно до правил, установлених платіжною організацією відповідної платіжної системи.

Внутрішньобанківська платіжна система діє відповідно до внутрішніх документів банку.

Діяльність платіжної системи має відповідати вимогам законодавства України (частини 9.1, 9.2 статті 9 Закону).

Переказом коштів у розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою (частина 1.24 статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 21 наведеного Закону ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі.

Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України.

Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем (стаття 25 Закону).

Порядок та умови виконання міжбанківського (внутрішньобанківського) переказу врегульовані розділом Y Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідно до статті 28 якого визначено особливості виконання міжбанківського переказу, ініційованого за допомогою електронного платіжного засобу.

Відповідно до наведеної норми матеріального права міжбанківський переказ між банками-учасниками платіжних систем за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями в межах України, проводиться лише у валюті України незалежно від того, в якій валюті відкритий рахунок клієнта.

Міжбанківський переказ між банками-учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями за межами України, а також за операціями, здійсненими в межах України держателями електронних платіжних засобів-нерезидентами України, проводиться у валюті, визначеній у відповідних договорах із платіжними організаціями міжнародних платіжних систем.

Міжбанківський переказ коштів між учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуванням емітованих резидентами електронних платіжних засобів, що здійснені за межами України, проводиться через кореспондентські рахунки, відкриті в розрахунковому банку міжнародної платіжної системи, у валюті, визначеній в договорі між емітентом (еквайром) та платіжною організацією відповідної платіжної системи.

Якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою, списаною з рахунка клієнта, емітент (банк, що є учасником платіжної системи та здійснює емісію (випуск) електронних платіжних засобів) може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку, встановленому Національним банком України, або провести внутрішньобанківський кліринг.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлює відповідальність банків при здійсненні переказу та відповідальність платника при проведенні переказу.

Так, відповідно до статті 32 Закону банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів (пункт 32.1 статті 32).

Банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Пункт 22.6 статті 22 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає, що обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків-фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише у разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.

Аналогічний обов`язок покладається на обслуговуючий отримувача банк, який, у випадку недотримання вищезазначеної вимоги несе відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.

Отже, банк несе відповідальність за здійснення з його вини помилкового переказу, а також у разі прострочення банком строку виконання доручення на переказ та строку переказу (пункти 32.2, 32.3.1, 32.3.2 статті 32 Закону).

Натомість, платник при проведенні переказу, відповідно до вимог статті 33 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», несе перед банком або іншою установою-учасником платіжної системи, що його обслуговують, відповідальність, передбачену умовами укладеного між ними договору.

При цьому згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі-учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Умовами відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, затвердженими директором департаменту банківської організації та методології ПАТ «Укрсоцбанк» 30 вересня 2016року визначено, що клієнт банку зобов`язується відповідати за всі операції, здійснені з використанням картки, в тому числі за операції, здійснені третіми особами до моменту отримання банком повідомлення про втрату картки (пункт 3.1.15), а банк зобов`язаний у випадку отримання письмового заперечення клієнта щодо спірних транзакцій, здійснити розслідування в строк, встановлений правилами платіжної системи та внутрішніми нормативними документами банку (пункт 3.3.7).

Цими ж Умовами відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, з якими погодилась позивач при укладенні договору з відповідачем, передбачено, що клієнт несе відповідальність за операції, здійснені з використанням усіх карток, випущених до рахунку, впродовж усього строку користування ними, а держатель картки несе повну відповідальність за правильність та коректність введення даних у банкоматах банку (пункти 5.2, 5.19 Умов).

Відповідно до умов укладеного сторонами договору банк зобов`язаний відшкодувати реальні збитки, що виникли внаслідок недотримання ним вимог договору за умови дотримання клієнтом цих умов.

Банк не несе відповідальності перед клієнтом за операції, здійснені з використанням карток держателів, для здійснення яких необхідно вводити ПІН-код, за винятком випадків технічної несправності банкоматів (пункти 5.9, 5.11 Умов).

Судом встановлено, і це сторонами визнається та не спростовується, що в спірних транзакціях ОСОБА_1 ініціювала переказ з рахунка, а саме видачу готівки, за допомогою електронного платіжного засобу-платіжної картки, здійснивши відповідні операції за допомогою платіжного пристрою- банківського автомата, що знаходиться на території Італії.

При цьому операції з видачі готівкових коштів у валюті євро були помилково ініційовані у національній валюті, що призвело до втрати частини грошових коштів в результаті застосування конвертації за курсом, встановленим банком на день списання з подальшим списанням суми операції з рахунку у валюті його ведення, оскільки валюта розрахунку за операцією з використанням картки відрізнялась від валюти ведення рахунку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач виконував доручення позивача відповідно до ініційованого нею за допомогою електронного платіжного засобу переказу та реквізитів електронного документа на переказ, помилкового переказу в розумінні статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не допустив, тому відсутні правові підстави покладати на нього відповідальність за зайво понесені позивачем витрати на конвертацію валюти при здійсненні переказу грошових коштів у зазначених нею 16 транзакціях.

При цьому колегія суддів враховує, що як відповідно до статті 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», так і відповідно до умов укладеного сторонами договору позивач (платник) несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної нею в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ, а також за правильність та коректність введення даних у банківських автоматах.

Кожну із транзакцій (ініціювання переказу) колегія суддів вважає дією позивача, направленою на реалізацію нею права, яке виникло в результаті укладеного з банком договору поточного (карткового) рахунку, що створила для останнього обов`язок виконати розпорядження клієнта (володільця рахунка).

Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта регулює, крім зазначеного вище Закону, стаття 1073 ЦК України, відповідно до якої у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що АТ «Укрсоцбанк» у спірних правовідносинах діяв відповідно до розпорядження позивача як власника рахунка, в межах, визначених умовами договору, в тому числі щодо списання грошових коштів в зв`язку з використанням платіжної картки (пункт 2.19 Умов), тому підстави для застосування до нього правових наслідків, передбачених статтею 1073 ЦК України, відсутні.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи позивача про те, що з боку відповідача має місце нечесна підприємницька практика, яка відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється, а правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

Зазначене твердження позивач та її представник обґрунтовують тим, що програма банківського автомата, за допомогою якого здійснювались операції в Італії, складена у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб, що вплинуло на здійснення ОСОБА_1 свідомого вибору варіантів проведення платіжних операцій.

Дійсно, відповідно до положень статті 9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки, які уклали договори з платіжними організаціями платіжних систем ( в тому числі - міжнародних платіжних систем), зобов`язані надавати користувачам незалежно від їх місцезнаходження/ місця проживання однаковий доступ до отримання послуг банку з переказу та отримання інформаційних послуг із використанням електронних платіжних засобів, забезпечивши таку можливість у всіх відокремлених підрозділах банку, в яких здійснюється обслуговування рахунків користувачів.

Платіжні організації платіжних систем зобов`язані забезпечувати однакові умови доступу та користування послугами цих платіжних систем всім учасникам цих платіжних систем, які здійснюють свою діяльність в Україні.

Учасники платіжних систем зобов`язані забезпечити надання інформації про надання послуг з переказу коштів для захисту прав споживачів таких послуг.

Позивач та її представник стверджують, що відповідач повинен був забезпечити надання інформації щодо проведення переказу за допомогою електронного платіжного засобу через банківський автомат державною мовою.

Разом з тим, право споживача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» передбачено статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» лише під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України.

Згідно із затвердженим постановою правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням операції користувачів повинні виконуватися з оформленням квитанції платіжного термінала, чека банкомата, сліпа та інших документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій формі, що складаються та друкуються державною мовою за місцем проведення операції в такій кількості примірників, яка потрібна для всіх учасників операції, та/або документів в електронній формі, передбачених правилами платіжної системи.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів можуть бути оформлені та/або надруковані іншою мовою за домовленістю сторін відповідно до законодавства України або якщо платіжний пристрій дає користувачу технічну можливість здійснити вибір мови на його замовлення.

Оспорені позивачем транзакції щодо одержання коштів у готівковій формі здійснені нею в банківському автоматі, який розташований на території Італії та, як стверджує відповідач, не належить АТ «Укрсоцбанку» на праві власності.

Сторони не надали суду інформації про те, вибір яких саме мов був запропонований програмно-технічним комплексом позивачеві при проведенні переказів у спірний період, однак позивачем надано фото дисплею платіжного пристрою (а.с.19), меню якого допускає два варіанти виконання операції: «Proceed» («Виконати») та «Continue with no conversion»- «Продовжити без конвертації».

Позивач не посилається на незнання мови, якою складена програма в банківському автоматі, а в суді апеляційної інстанції її представник пояснив, що у ОСОБА_1 не було необхідності звертатися за допомогою до компетентних осіб платіжної системи щодо здійснення перекладу інформації, яка містилася в меню платіжного пристрою, а помилка нею допущена через двозначний спосіб інформації та через відсутність у виданих після здійснення операцій чеках інформації про рух і залишки коштів на рахунку.

Однак надана позивачем інформація дає підстави зробити висновок про те, що у неї був вибір при здійсненні операцій щодо переказу провести ці операції без конвертації валюти, як це зроблено нею 20.01.2017 року та двічі 06.02.2017року, а інформація про рух і залишки коштів на рахунку перебуває, на думку колегії суддів, поза межами вчиненої позивачем операції щодо отримання готівкових коштів та не могла відображатися у документах банку, виданих за наслідком проведення переказу.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України.

В Положенні про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням Національний банк України передбачив, що форми документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів установлюються правилами платіжних систем і повинні містити обов`язкові реквізити, визначені цим Положенням.

Відповідно до пункту 7 зазначеного Положення документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів повинні містити такі обов`язкові реквізити:

1) ідентифікатор еквайра та торговця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати;

2) ідентифікатор платіжного пристрою;

3) дату та час здійснення операції;

4) суму та валюту операції;

5) суму комісійної винагороди;

6) реквізити електронного платіжного засобу, які дозволені правилами безпеки платіжної системи;

7) вид операції;

8) код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі.

Правила платіжних систем та/або внутрішньобанківські правила можуть передбачати також інші додаткові реквізити документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів.

Отже, Національний банк України не встановлює до форми документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів такої вимоги, як зазначення в них інформації про рух коштів на рахунку.

Таку інформацію відповідно до умов укладеного сторонами договору позивач вправі отримувати від відповідача, в тому числі з використанням систем дистанційного обслуговування (пункт 4.3 Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до вимог діючого в Україні законодавства та умов укладеного сторонами договору, тому відсутні правові підстави для покладення на нього обов`язку щодо відшкодування завданих позивачеві збитків та моральної шкоди.

Оспорені позивачем транзакції не є правочинами в розумінні глави 16 ЦК України, а вчинені позивачем у відносинах, що виникли із договору банківського рахунка, тому загальні вимоги до їх правомірності та чинності врегульовано главою 72 ЦК України (банківський рахунок).

Допущена позивачем помилка при отриманні готівкових коштів відповідно до норм матеріального права, що регулює відносини сторін у договорі банківського рахунка, не може бути підставою для покладення на банк відповідальності за негативні наслідки, які настали для клієнта в результаті цієї помилки.

Отже, заявлені ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» вимоги про захист прав споживача, визнання транзакцій недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, однак виходив при цьому із неправильних мотивів, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалене судом рішення підлягає зміні у мотивувальній частині з викладенням її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 червня 2019 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова