Провадження № 2/752/527/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.02.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

в с т а н о в и в:

у грудні 2016 року Київський міський центр зайнятості звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в Голосіївському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості 07.11.2012 р. зареєструвався як такий, що шукає роботу, ОСОБА_2 Для отримання статусу безробітного відповідач 14.11.2012 р. подав до РЦЗ заяву, де власноручно поставив свій підпис. Наказом РЦЗ від 14.11.2012 р. № НТ121114 відповідачу був наданий статус безробітного з 14.11.2012 р. та була призначена допомога по безробіттю з того ж дня. На підставі заяви відповідача від 13.11.2012 р. та договору між ним і РЦЗ від 15.11.2012 р. № 15.11.12 він навчався в Університеті економіки та права "Крок" за програмою - "помічник керівника підприємства з курсом ділової англійської мови" з 22.11.2012 р. по 25.01.2013 р. За результатом навчання відповідач склав іспит та отримав свідоцтво НОМЕР_1. На доручення Київського міського центру зайнятості стосовно правомірності призначення та виплати допомоги по безробіттю відповідачу в Голосіївському РЦЗ була створена комісія. В результаті перевірки складено Акт від 12.09.2013 р., яким було встановлено, що відповідач з 08.10.2007 р. по 28.11.2007 р. перебував на обліку в Солом"янському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості і отримував допомогу по безробіттю. Під час реєстрації в Голосіївському РЦЗ відповідач не повідомив про попередню реєстрацію в Солом"янському районному центрі зайнятості.

Останній запис в трудовій книжці відповідача датовано 11.05.2007 р. про звільнення за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з ТОВ "Сан експо груп". Таким чином, після зняття з облку в Солом"янському районному центрі зайнятості і до моменту реєстрації в Голосіївському районному центрі зайнятості відповідач ніде не працював, а тому не мав права на отримання допомоги по безробіттю. Наказом РЦЗ від 18.09.2013 р. №НТ130918 відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у зв"язку з призначенням виплати безробітному на підставі документів, що містять неправдиві відомості з 12.09.2013 р. На підставі наказу РЦЗ від 18.09.2013 р. № НТ130918 відповідача було знято з обліку з 12.09.2013 р. відповідно до абзацу 19 пп. 1 п. 37 Порядку, у зв"язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття.

РЦЗ було видано наказ від 30.09.2013 р. № 174, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню вартість отриманих послуг та виплаченого забезпечення. Згідно довідки від 19.09.2013 р. відповідачу нарахована та виплачена допомога по безробіттю за період з 14.11.2012 р. по 11.09.2013 р. у розмірі 4835,77 грн. Згідно відповіді Київського мііського центру зайнятості від 24.09.2013 р. № 03-8403 вартість навчання складає 1638,02 грн. Таким чином, загальна сума коштів, які потрібно повернути, складає 6 473,79 грн. Відповідачу був направлений лист від 30.09.2013 р. № 20-7238 про необхідність відшкодувати незаконно отриані кошти, проте відповідач кошти так і не сплатив.

Протягом 2014 - 2016 років справа про стягнення з відповідача на користь Київського міського центру зайнятості вказаних коштів розглядалася адміністративними судами. Постановою Верховоного Суду України від 13.09.2016 р. ухвалу Вищого спеціаліззованого суду України від 09.09.2015 р., постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 р. та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2014 р. скасовано та провадження у справі закрито, оскільки дану справу потрібно було розглядати за правилами цивільного судочинства.

За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 6473,79 грн. та судови збір в розмірі 1 378 грн.

Ухвалою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2016 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 36)

20 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. (а.с. 41) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки 25.07.2013 р. КМЦЗ було відомо про вищевказані обставини, проте дана позовна заява датована 09.12.2016 р., а подано її до суду вже після спливу встановленого законом трирічного строку. Обставина, що протягом 2014 - 2016 р. справа про стягнення з відповідача коштів перебувала на розгляді в судах адміністративної юрисдикції, на думку відповідача, не перериває строку позовної давності. Посилання позивача на положення ст. 38 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", якими строки давності для стягнення штраних санкцій, передбчених вказаним Законом та Законом України "Про зайнятість населення", адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується, відповдач вважає несправедливими та необгрунтованими.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2017 року дана справа передана на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. (а.с. 48)

28 лютого 2017 року відповідач ОСОБА_2 подав до Голосіївського районного суду м. Києва відзив на позов. (а.с. 86) Зазначає, що під час оформлення документів щодо направлення на навчання та відвідування Голосіївського РЦЗ він виявив надання службовими особами Голосіївського РЦЗ неправдивих відомостей, обман та маніпулювання дійсними обставинами, що згодом підтвердилось у внесених ними до офіційних документів неправдивих відомостей, пов"язаних із датами підпису та оформлення відповідних документів, ненадання передбачених нормативними актами документів, тощо. Отримавши 20.12.2013 р. разом з позовною заявою КМЦЗ додані до неї документи, ОСОБА_2 виявив службове підроблення та самоправство зі сторони службових осіб структурних підрозділів КМЦЗ з метою приховати свою службову недбалість, неправомірні дії та чим штучно створили підстави для зняття його з обліку по безробіттю і вимагання від нього повернення коштів, виплачених в період безробіття. За вказаними фактами Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві 07.11.2013 р. було розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення № 0013624 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, і прокуратурою Голосіївського району м. Києва 13.012014 р. до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 0000004 за ознаками злочину, передбаеного ч. 1 ст. 367 КК України. В ході досудового розслідування було отримано інформацію стосовно посадових осіб Голосіївського РЦЗ, які внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості та слідчим Голосіївського УП ГУНП в м. Києві були внесені відповідні відомості до ЄРДР з правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 366 КК України, і розпочато досудове розслідування кримінального правадження № 0003826. Вважає вимоги позивача незаконними. Просить відмовити в задоволенні позову. Вказує про те, що у його трудовій книжці відсутній запис про період одержання допомоги по безробіттю у Солом"янському РЦЗ в 2007 р., проте його вина в цьому відсутня. Службовими особами Солом"янського РЦЗ до трудової книжки ОСОБА_2, не були внесені відповідні записи про його перебуванняя на обліку в період безробіття, всупереч п. 6.15 Порядку № 307, а також йомуне були видані передбачені абз. 11 п/п. 1 п. 20 Порядку № 219 документи, необхідні для реєстрації за новим місцем продивання і дані відомості не містились в автоматизованій системі ЄІАС.Net, підтвердженням чого є лист КМЦЗ від 11.12.2013 р. № 08-11978. На думку відповідача, інформація про його перебування на обліку в Солом"янському РЦЗ у 2007 р. не мала документального підтвердження, а тому не була врахована працівником Голосіївського РЦЗ під час проведення реєстрації відповідача по безробіттю в 2012 р. Оскільки відповідач був працевлаштований і працював у період з 10.05.2001 р. по 31.12.2005 р. в СП "Технобуд", Будівельно-монтажному управлінні № 6 ВАТ "Київметробуд" (з перервою на строкову службу в армії) та з 10.01.2007 р. по 11.05.2007 р. у ВАТ "Укрбурвод", ТОВ "Сан Експо Груп", сплачувались передбачені законодавством податки і страхові внески до Фонду загальнообов"язкового державного соціального страхування на випадок безробіття та відповідача було визнано в установленому порядку безробітним Голосіївським РЦЗ за межами дворічного періоду в 2012 р. після працевлаштування відповідача, ОСОБА_2 вважає, що він мав право на допомогу по безробіттю.

12 березня 2018 р. відповідач Київський міський центр зайнятості надіслав до суду відповідь на відзив. (а.с. 111) Просить задовольнити позов, посилаючись на те, що строк позовної давності в даному випадку не застосовується.

11 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на відповідь на відзив. (а.с. 127)

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач в судове засідання не з"явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся судом.

Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

ОСОБА_2 7 листопада 2012 року був зареєстрований в Голосіївському районному центрі зайнятості (далі по тексту - Голосіївський РЦЗ), як такий, що шукає роботу.

13 листопада 2012 року відповідачем до Голосіївського РЦЗ була подана заява про направлення його на курси підвищення кваліфікації за професією помічник керівника з курсом англійської мови, а 14 листопада 2012 року - заява про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" і Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Наказом Голосіївського РЦЗ від 14.11.2012 № НТ121114 відповідачу було надано статус безробітного та призначено йому допомогу по безробіттю з 14.11.2012 по 08.11.2013.

Крім того, між позивачем та Голосіївським РЦЗ був укладений договір районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості з громадянином щодо його професійного навчання від 15.11.2012 № 15.11.12, згідно з умовами якого ОСОБА_2 направляється на підвищення кваліфікації у вищий навчальний заклад - Університет економіки та права "Крок" за професією, спеціальністю, навчальною програмою Економіка підприємства, Управління підприємствами, Помічник керівника підприємства - з курсом ділової англійської мови, зі строком навчання з 22.11.2012р. по 25.01.2013р. з метою сприяння подальшому працевлаштуванню. (а.с. 7)

Судом встановлено, що протягом обумовленого в Договорі терміну відповідач навчався в Університеті економіки та права "Крок" за програмою "Помічник керівника підприємства з курсом ділової англійської мови" та по закінченню навчання склав відповідний іспит, отримав Свідоцтво НОМЕР_1. (а.с. 9)

Відповідно до листа Київського МЦЗ від 24.09.2013р. № 03-8403 вартість навчання відповідача склала 1 638, 02 грн.

В подальшому, у зв'язку із з'ясуванням обставин перебування ОСОБА_2 на обліку в Солом'янському РЦЗ протягом певного часу, працівниками Голосіївського РЦЗ спільно із Солом'янським РЦЗ, за дорученням Київського МЦЗ від 25.07.2013р. № 08-5982, було проведено розслідування з питання правомірності призначення та виплати особі допомоги по безробіттю в період перебування відповідача на обліку в Голосіївському РЦЗ, за результатами якого було складено Акт від 12.09.2013р. (а.с. 11)

Згідно із даним актом, під час перевірки встановлено, що попередньо відповідач 01.10.2007 зареєструвався та перебував на обліку в Солом'янському РЦЗ як такий, що шукає роботу.

Так, на підставі наказу Солом'янського РЦЗ від 08.10.2007р. № 7732/262p. ОСОБА_2 з 08.10.2007р. був наданий статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. (а.с. 12)

Наказом Солом'янського РЦЗ від 15.11.2007р. № 8684/1068, ОСОБА_2 було направлено на навчання згідно договору від 14.11.2007р. № 403, укладеного між відповідачем і Солом'янським РЦЗ, з призначенням матеріальної допомоги на період професійної підготовки, підвищення кваліфікації і перепідготовки. Зокрема, ОСОБА_2 був прийнятий на навчання в Міжгалузевий інститут управління за професією, спеціальністю "Менеджмент зовнішньоекономічної діяльності", про що свідчить корінець направлення на навчання від 14.11.2007p. № 403 з відміткою про прийом на навчання.

Проте з 28.11.2007 ОСОБА_2 припинено виплату допомоги відповідно до наказу Солом'янського РЦЗ від 03.12.2007р. № 9049/1134/а.

Крім того, з 28.11.2007 ОСОБА_2 знято з обліку з 28.11.2007р. відповідно до абз. 11 пп. 1 п. 20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, на підставі Наказу Солом'янського РЦЗ від 03.12.2007р. № 9049/1134/а.

Також, як наслідок, на виконання Наказу Міжгалузевого інституту управління від 11.12.2007р. № 378 ОСОБА_2 було відраховано з навчального закладу 28.11.2007р., у зв'язку із зняттям його з обліку в Солом'янському РЦЗ.

У зв'язку із наведеними вище обставинами, які було встановлено в ході перевірки, посилаючись на те, що під час проведення процедури реєстрації в Голосіївському РЦЗ ОСОБА_2 не повідомив уповноваженого працівника цього РЦЗ, який здійснював таку реєстрацію (зокрема, під час заповнення персональної картки відповідача) про факт попередньої реєстрації відповідача в Солом'янському РЦЗ, Наказом позивача від 18.09.2013 № НТ130918 відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пп. 8 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (у зв'язку з призначенням виплати безробітному на підставі документів, що містять неправдиві відомості) з 12 вересня 2013 року. Цим же Наказом Голосіївського РЦЗ від 18.09.2013р. ОСОБА_2 було знято з обліку відповідно до абз. 19 пп. 1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, також з 12 вересня 2013 року.

Згідно із довідкою Київського МЦЗ від 19.09.2013р. б/н протягом періоду з 14.11.2012р. по 11.09.2013р. на користь відповідачу виплачено допомогу по безробіттю в сумі 4 835, 77 грн.

Листом від 30.09.2013 № 20-7238, який було направлено на адресу місця перебування відповідача, Голосіївський РЦЗ запропоновано ОСОБА_2 повернути протягом 15-ти календарних днів суму коштів у розмірі 6 473, 79 грн., в т.ч. суму виплаченої протягом періоду з 14.11.2012р. по 11.09.2013р. допомоги по безробіттю у розмір 4 835, 77 грн. та вартість навчання у ВНЗ (Університеті економіки та права "Крок") на суму 1 638, 02 грн.

Судом встановлено, що вказаний лист був отриманий позивачем 9 жовтня 2013 року.

Оскільки у встановлений строк вказана сума коштів відповідачем сплачена не була, позивач звернувся до суду з даним позовом про її стягнення з відповідача.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року позов Київського міського центру зайнятості задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь Київського міського центру зайнятості суму коштів у розмірі 6 473, 79 грн.

Постановою від 30 жовтня 2014 року Київського апеляційного адміністративного суду скасована постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року. В задоволенні вказаного позову Київського міського центру зайнятості відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 вересня 2015 року скасована постанова від 30 жовтня 2014 року Київського апеляційного адміністративного суду та залишена у силі постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року.

Постановою Верховного Суду України від 13 вересня 2016 року ухвала Вищого адміністративного суду України від 09 вересня 2015 року, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року скасовано. Провадження у справі закрито. (а.с. 26)

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Згідно із абзацом 9 п. 1 ст. 19 Закону України "Про зайнятість населення" державна служба зайнятості реєструє безробітних і подає їм у межах своєї компетенції допомогу, в т.ч. і грошову.

За положеннями ч. 4, 5 ст. 2 зазначеного Закону, у разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу. Реєстрація громадян провадиться при пред'явленні паспорта і трудової книжки, а в разі потреби - військового квитка, документа про освіту або документів, які їх замінюють. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, обов'язковою умовою для надання особі статусу безробітного є проходження нею встановленої чинним законодавством України процедури реєстрації в органах державної служби зайнятості.

Так, абзацом 2 п. 1 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007р. № 219 (далі - Порядок № 219, що діяв на момент взяття відповідача на облік в Голосіївському РЦЗ як безробітного), передбачено, що до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні можуть звертатись всі незайняті громадяни, які бажають працювати, а також зайняті громадяни, які бажають змінити професію або місце роботи, влаштуватися на роботу за сумісництвом чи у вільний від навчання час.

Згідно із положеннями абзаців 3 і 4 п. 2 Порядку № 219, під час проведення реєстрації громадянина працівник центру зайнятості із застосуванням автоматизованої системи заповнює персональну картку особи, що звернулася до центру зайнятості (далі - картка), в якій зазначаються особисті дані особи (прізвище, ім'я та по батькові, інформація про реєстрацію місця проживання, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності, що визначений пунктом 3 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", підстава припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально, та ознайомлює громадянина з пам'яткою "Ваші права - Ваші обов'язки". Форму картки та пам'ятки затверджує Мінсоцполітики.

Достовірність внесених до картки даних та згоду на їх обробку громадянин засвідчує особистим підписом.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку № 219 реєстрація громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за місцем їх проживання за умови пред'явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000р. № 1533-III (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), до видів забезпечення за таким Законом відноситься, зокрема, допомога по безробіттю, а до видів соціальних послуг, в тому числі, - професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли у зв'язку із тим, що під час здійснення 7 листопада 2012 року реєстрації ОСОБА_2 як такого, що шукає роботи, він не повідомив співробітника центру зайнятості про факт його попередньої реєстрації 1 жовтня 2007 року в Солом'янському РЦЗ та перебування на обліку, як такого, що шукав роботу.

Так, зокрема, зі змісту вказаної персональної картки № НОМЕР_2 в п. 10 "Дані з попередньої ПК" в графі "Чи реєструвалися в Службі зайнятості?" (п. 10) відмічена відповідь "ні". (а.с. 4)

Положеннями частин 2 та 3 ст. 36 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" закріплено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до чинного законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечень та надання соціальних послуг.

Зі змісту наведеної норми слідує, що неповідомлення своєчасно застрахованою особою певних обставин, які вона повинна повідомити, може бути кваліфіковано як зловживання або умисне невиконання такою особою своїх обов'язків, що відповідно є підставою для стягнення з неї сум виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, у разі, якщо ці обставини безпосередньо впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Лише в такому випадку можна стверджувати про безпідставність отримання застрахованою особою відповідних сум коштів.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про незаконне отримання відповідачем допомоги по безробіттю, оскільки в силу пунктів 6.8. та 6.13 Порядку №307 обставини щодо попередньої реєстрації відповідача у Солом'янському РЦЗ та отримання ним допомоги по безробіттю впливають на умови виплати такої допомоги при повторному зверненні до центру зайнятості.

Разом з тим, 20 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. (а.с. 41) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки 25.07.2013 р. КМЦЗ було відомо про вищевказані обставини, проте дана позовна заява датована 09.12.2016 р., а подано її до суду вже після спливу встановленого законом трирічного строку. Обставина, що протягом 2014 - 2016 р. справа про стягнення з відповідача коштів перебувала на розгляді в судах адміністративної юрисдикції, на думку відповідача, не перериває строку позовної давності.

Доводи відповідача про те, що до спірних правовідносин не застосовується позовна давність, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 12 Закону № 11533-ІІІ виконавча дирекція Фонду та її робочі органи контролюють правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку № 60/62 цей Порядок визначає механізм проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до пункту 5 частини другої статті 12 Закону № 1533-ІІІ. Розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (пункт 4 Порядку № 60/62).

Як зазначено вище, 14 листопада 2012 року ОСОБА_2 було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю, 18 вересня 2013 року було прийнято рішення про припинення виплати відповідачу вказаної допомоги та знято його з реєстрації як безробітного.

Тобто в період з 14 листопада 2012 року по 18 вересня 2013 року позивач мав можливість провести перевірку достовірності відомостей, які були підставою для надання ОСОБА_2 статусу безробітного та виплати йому матеріального забезпечення, зазначених в документах, поданих ним до Голосіївського РЦЗ.

З матеріалів справи вбачається, що Голосіївським РЦЗ було проведено розслідування страхових випадків з метою виявлення обґрунтованості виплат матеріального забезпечення лише 12 вересня 2013 року, про що складено Акт, а з даним позовом до Києво - Святошинського районного суду Київської області Київський міський центр зайнятості звернувся у грудні 2016 року.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_2 подав заперечення проти позову, в якому послався на пропуск Київським міським центром зайнятості позовної давності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з пропуском строку, встановленого статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові.

Доводи позивача про застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 38 Закону № 1533-ІІІ, згідно з якою строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується, є помилковим.

Верховним Судом у Постанові від 12 грудня 2018 року по справі 727/4084/16-ц зроблено наступні висновки.

Відповідно до частини третьої статті 38 Закону № 1533-ІІІ своєчасно не сплачені фінансові санкції та адміністративні штрафи стягуються із страхувальника в дохід Фонду в порядку, встановленому законом.

Пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

З огляду на викладене частина четверта статті 38 Закону № 1533-ІІІ стосується відповідальності роботодавця (страхувальника), а не застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому законом порядку як безробітні.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких підстав, в задоволенні позовних вимог Київського міського центру занятості необхідно відмовити.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 280-289 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення суми.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25 лютого 2019 року.

Суддя: