Справа № 204/8257/18
Провадження № 2/204/378/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа СК «Мега Гарант» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким:

- стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі франшизи, яка становить 2000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.;

- стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.;

- стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 04.07.2018 року сталося ДТП по вул. Донецьке шосе у м. Дніпро, за участю ОСОБА_2 - водія транспортного засобу «Ланос», реєстраційний номер АЕ 4114 ІМ. На місці пригоди, працівниками патрульної поліції, було складено Європротокол, в якому ОСОБА_2 визнав свою вину. Внаслідок ДТП, транспортний засіб - «Peugeot 208», реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень, у зв'язку з чим, позивач зазнала матеріальних збитків та моральних страждань. Як наслідок, позивач постійно хвилюється під час поїздок на авто і змушена пити заспокійливі ліки. Зазначила, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в СК «Мега гарант», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ № АМ/2322642 від 28.03.2018 року. Згідно договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників автотранспорту № АМ/2322642 від 28.03.2018 року, відповідач зобов'язаний відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі франшизи, яка становить 2000 грн. 11.08.2018 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою відшкодування матеріальної шкоди, в розмірі франшизи, проте, коштів не отримала. Така поведінка відповідача засмучує позивача, змушує хвилюватися, оскільки, у добровільному порядку відповідач ухиляється від відшкодування шкоди, у звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав 08.02.2019 письмовий відзив, в якому зазначив, що проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, у звязку з його необґрунтованістю, у звязку з тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог; не надано доказів щодо звернення до судового експерта для визначення розміру завданої матеріальної шкоди; не надано відомостей про повідомлення відповідача про дату, час та місце технічного огляду транспортного засобу, з метою визначення завданої відповідачем матеріальної шкоди. Також, позивач не надала доказів щодо відшкодування страхових виплат, повязаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу - «Peugeot 208», реєстраційний номер НОМЕР_1. Крім того, позивач, предявивши вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, не надала доказів, які б підтверджували те, що діями відповідача позивачу завдана моральна шкода; позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесені нею витрати на правничу допомогу, у звязку з чим, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що 04.07.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої сталося зіткнення транспортних засобів «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 та «Peugeot 208», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, що зафіксовано складеним повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (арк.с.4).

Відповідно до полісу АМ № 2322642 добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_3 забезпечив транспортний засіб DAEWOO LANOS, номерний знак АЕ 7114 ОСОБА_4 сума за шкоду, заподіяну майну становить - 100000 грн., розмір франшизи 2000 грн. Відповідальність застрахована СК «Мега Гарант»(арк.с.7).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за період 02.10.2018 року АТ СК «Мега Гарант» перераховано на рахунок ОСОБА_1 страхове відшкодування за Актом 461/2081 від 02.10.2018 року за договором № АМ № 2322642 від 27.03. (арк.с.9).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 ЗУ Про страхування).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб.

Згідно ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_2 забезпечено полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 2322642 від 28.03.2018 року, страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., сума франшизи 2000 грн. (арк.с.7).

Обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Уклавши договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобовязання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обовязку страхувальника, який завдав шкоди.

Такого правового висновку дійшла ОСОБА_5 Верховного Суду в Постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Згідно зі ст.33.2 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

Встановлено, що учасники ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склали європротокол зі схемою, оскільки відповідач визнав свою вину повністю, у встановлений законом строк сторони надали страховій компанії письмове повідомлення про ДТП, та відповідний пакет документів, визначений чинним законодавством для проведення виплати страхового відшкодування.

Згідно з ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно п.36.6. ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі франшизи - 2000 грн. підлягає задоволенню, оскільки це передбачено полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ № 2322642 від 28.03.2018 року (арк.с.7).

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, передбачено, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не було надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяння моральних страждань або втрат немайового характеру, їх обсягу та не обґрунтовано грошову суму, в якій вона оцінює моральну шкоду, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмір 5000 грн.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв'язку з розглядом справи, останні не підлягають задоволенню, у звязку з наступним.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розуміють: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, законодавець пов'язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. підтверджені позивачем лише Договором про надання юридичних послуг від 30 жовтня 2018 року, однак матеріали цивільної справи не містять платіжних документів про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат із зазначенням виду послуги, часу, необхідного для її виконання та вартості послуги, а тому, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі франшизи у сумі 2000 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп., покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст. 980, 979, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа СК «Мега Гарант» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі франшизи, яка становить 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар