Єдиний унікальний номер 235/2352/19 Номер провадження 22-ц/804/2074/19

Головуючий у 1-й інстанції Бородавка К.П. Єдиний унікальний номер 235/2352/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/2074/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року цивільну справу № 235/2352/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (головуючий у 1 інстанції суддя Бородавка К.П.),

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ПАТ АКБ «Індустріалбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 26 803,77 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладений кредитний договір №124628/31/к. За яким відповідачу був наданий кредит на споживчі цілі в сумі 23 000 грн зі сплатою відсотків строком на 36 місяців, з 15.03.2013 року по 15.03.2016 року. За умов договору у зв`язку із непогашенням заборгованості позичальника строк дії кредитного договору продовжено до 14.04.2016 року.

Проте відповідачем умови повернення кредиту не виконуються та виникла заборгованість. Станом на 28.12.2018 року прострочена заборгованість по кредиту становить 8942 грн, прострочена заборгованість по нарахованим процентам - 14 549,92 грн. У зв`язку з чим просили стягнути з відповідача на їх користь зазначену заборгованість за кредитом та на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати на суму простроченого кредиту в розмірі 3311,85 грн.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 03 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором від 15.03.2013 №124628/31/к в розмірі 16 197,92 грн., в задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням в частині відмови у стягненні процентів, нарахованих за період з 14.04.2016 року по 01.12.2018 року у розмірі 10605,85 грн. відповідач подав апеляційну скаргу. У якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення у цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів зазначає, що нарахування процентів після спливу строку кредитування передбачено умовами кредитного договору, а саме пунктами 4.3, 1.4 та 7.1, якими встановлено нарахування процентів, як плати за користування кредитними коштами внаслідок прострочення грошового зобов`язання і яке застосовуються, як наслідок порушення зобов`язання. Вважають, що такі умови кредитного договору відповідають вимогам ст. 625 ЦПК України з урахуванням правових позицій ВП ВС викладених у справах №464/3790/16-ц, №5017/1987/2012.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Відповідачем рішення суду оскаржено лише в частині відмови у задоволені вимог про стягнення заборгованості за відсотками. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 15.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №124628/31/к (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕ). За яким, на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та пільгового характеру використання, відповідачем отримано кредит в розмірі 23 000 грн. на строк 36 місяців з 15.03.2013року по 15.03.2016 року. Дата повернення кредиту не пізніше 15.03.2016 року.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, визначені кредитним договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобов`язання за кредитним договором, та повернути позивачу кредит на умовах та в строки (терміни), визначені кредитним договором.

Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладання кредитного договору та до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору, процентна ставка становить 28 % річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 38 % річних. (п.1.4)

Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно в останній робочий день звітного місяцю починаючі з останнього робочого дня попереднього звітного місяцю, а також по факту повного погашення кредиту методом факт/факт за ставкою визначеною договором. (п.4.1)

Відповідно до п.7.1 договір укладено на строк 36 місяців, набирає чинності з моменту його підписання та діє до 15.03.2016 року. У разі наявності заборгованості позичальника по договору на 0.00 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати кошти з поточного (карткового) рахунку з причин їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів.

Як убачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами кредитодавец свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте останнім порушено умови повернення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Згідно довідки про стан заборгованості загальна сума заборгованості позичальника за вказаним кредитним договором станом на 28.12.2018 року становить 26 803,77 грн. У тому числі: 8942 грн - сума заборгованості по кредиту; 14 549,92 грн - сума заборгованості за відсотками; 3311,85 грн - інфляційні нарахування на суму основного боргу. З розрахунку заборгованості по процентам (відсоткам) за вказаним кредитним договором спірна сума процентів нарахована за період з 30.01.2015 року по 01.12.2018 року.

За таких обставин, задовольняючі позовні вимоги частково та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, які нараховані у період з 14.04.2016 року по 01.12.2018 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зі спливом визначеного договором строку кредитування припинилося право позивача нараховувати визначені умовами договору проценти за користування кредитом, тому вимоги про стягнення суми заборгованості по процентам, які нараховані після 14.04.2016 року, тобто після спливу строку дії договору задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості нарахування відскоків за спірний період, оскільки згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом п.7.1 укладеного між сторонами договору кредиту визначено, що сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її 15.03.2016 року, з правом одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів, тобто до 15.04.2016 року. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати процентів за кредитом, то після 15.04.2016 року позивач не мав права на їх нарахування. Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією яка викладена постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

З наданого до суду розрахунку убачається, що заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 14 549,92 грн нарахована за період з 30.01.2015 року по 01.12.2018 року. У тому числі за період з 14.04.2016 року по 01.12.2018 року у сумі 10 605,85 грн. Оскільки нарахування оспорюваної суми заборгованості по процентам відбулося після закінчення строку дії договору, то таке нарахування є безпідставним.

Крім того, убачається, що позивач скористався своїм правом та заявив вимогу про стягнення інфляційних витрат у розмірі 3311,85 грн. відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Заявлена вимога позивача була задоволена.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апеляційної скарги на положення кредитного договору, оскільки зі змісту наведеного пункту 4.3 убачається, що проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 договору та 5 процентів річних (п.4.3 кредитного договору).

Тобто пунктами 4.3, 1.4 та 7,1 укладеного між сторонами договору визначено порядок нарахування процентів, у тому числі у разі виникнення простроченої заборгованості, з урахуванням права одноразово продовжити термін дії договору на 30 календарних днів. Та не встановлено права позивача на нарахуванням відсотків після спливу строку дії договору.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у справах №464/3790/16-ц та №5017/1987/2012 оскільки наведені висновки стосуються застосування судами інших норм матеріального і процесуального права. Крім того, під час розгляду справи № 5017/1987/2012 Велика Палата Верховного Суду погодилась з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, є фактично тотожними доводам, викладеним у позові, та були предметом дослідження у суді першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

Г.В.Новікова