Справа № 274/909/18
Провадження № 2/0274/361/19
Рішення

Іменем України

06.03.2019 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частку квартири, -

В с т а н о в и в :

В лютому 2018 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, згідно якого просять суд припинити право власності ОСОБА_4 на 1/4 частку квартири № 31 в будинку № 29 "В" по вулиці Зоряна ( колишня КІМа) в м. Бердичеві Житомирської області. Визнати за ними в рівних долях право власності на 1/4 частку квартири № 31 в будинку № 29 "В" по вул. Зоряна в м. Бердичеві Житомирської області, яка належить відповідачу - ОСОБА_4 Виплатити відповідачу 116910 грн спільно внесеними позивачами на спеціальний депозитний рахунок суду.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони, позивачі по справі, та відповідач - ОСОБА_4 є співвласниками квартири 31 в будинку № 26 " В" по вул. Зоряна в м. Бердичеві Житомирської області. В процесі їхнього спільного проживання однією сім"єю виявилися абсолютно протилежні з відповідачем погляди на сімейне життя та його цінності. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, влаштовує сімейні сварки та бійки, почав ігнорувати виконання своїх сімейних обов"язків співвласника спільного житла, батька, чоловіка. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.09.2013 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 В зв"язку з тим, що іншого житла у відповідача немає він з дати розірвання його шлюбу з позивачкою ОСОБА_2 і по даний час проживає за місцем своєї реєстрації, свої обов"язки по утриманню, забезпеченню та покращенню спільного з позивачами житла він виконує частково та нерегулярно. Крім того, відповідач не тільки безвідповідально ставиться до виконання своїх обов"язків по утриманню житла, але і своєю протиправною поведінкою порушує соціальні та морально - етичні норми, як добросусідських відносин, так і обов"язків співвласника щодо спільного володіння житлом і проживання з іншими співвласниками квартири. Із-за протиправної поведінки відповідача позивачка ОСОБА_2 неодноразово була вимушена звертатися до правоохоронних органів із заявами про її захист та захист дітей від антисоціальної поведінки ОСОБА_4 в побуті. Незважаючи на заходи, що застосовувалися до відповідача правоохоронними органами він продовжував порушувати загальновстановлені норми добросусідства та співжиття співвласників квартири. На даний час склалася ситуація, що незважаючи на неодноразово прийняті до відповідача заходи адміністративного та громадського впливу він продовжує протиправну антисоціальну поведінку, чим створює для членів своєї колишньої сім"ї та співвласників квартири умови неприйнятні для подальшого спільного використання спільної житлової площі із-за реальної загрози зі сторони відповідача їх безпеці, здоров"ю та життю.

18.05.2018 року відповідач ОСОБА_4 подав відзив на позовну заяву, згідно якого в задоволенні позовної заяви просить суд відмовити за безпідставністю. Свої заперечення обґрунтовує тим, що його частка в спірному житлі дійсно є незначною, однак ця частка є незначною у кожного із співвласників квартири, оскільки вона є рівною у всіх і становить 19,725 кв.м. Зазначає, що позивачі не є однією сім"єю, а лише близькими родичами, разом не проживають. Вказує, що спільне володіння, користування житлом певним чином приносить незручності, оскільки він та позивачка ОСОБА_2 розлучені, у кожного своє життя та уподобання. Причиною неможливості спільного володіння та користування житлом є саме поведінка позивачів які провокують конфлікти та намагаються у будь-який спосіб позбавити його права власності на помешкання та зробити безхатьком. Саме позивачі провокують сварки та конфлікти в результаті яких викликаються працівники поліції, які встають на бік позивачів. З грудня 2017 року він добровільно пройшов сеанс лікування від алкогольної залежності терміном на один рік, що свідчить про зміну його поведінки. Вказує на те, що позивач ОСОБА_1, який є його колишнім тестем, лише зареєстрований у спільному житлі, а постійно мешкає за адресою : м. Бердичів, вул. Сімака, 15, в квартирі протягом 23 років мешкає він, позивачка ОСОБА_2 та їх спільні діти, позивач ОСОБА_1 ніколи в даній квартирі не проживав. Крім того зазначає, що іншого житла у нього немає, позбавлення права власності на його частку у спільній квартирі завдасть істотної шкоди його інтересам ( а.с. 58-62).

16.07.2018 року позивачами подано відповідь на відзив ОСОБА_4 ( а.с. 71-72).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 доводи позовної заяви підтримали з підстав зазначених в ній. Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що відповідач зловживає спиртними напоями, під час перебування в стані алкогольного сп"яніння він стає некерованим, бігає за позивачкою ОСОБА_2 з ножем та сокирою, погрожує вбити. Відповідач та його дочка - ОСОБА_2 вже п"ять років як розлучені , однак відповідач рахує її за свою дружину. Вони вирішили сплатити йому 25 % вартості квартири, пропонували купити однокімнатну квартиру в місті, однак відповідач відмовляється прийняти їх пропозицію, бажає отримати квартиру з євроремонтом. Зазначив, що в спірній квартирі він ніколи не проживав, там проживають з 1995 року його дочка ОСОБА_2 , бувший зять ОСОБА_4 та їх діти. В квартирі він буває кілька разів на місяць, приходить провідати свою дочку, приносить їм продукти харчування. Він проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із дружиною .

Позивачка ОСОБА_2 доводи своєї позовної заяви підтримала, суду додатково пояснила, що 20 років вона прожила разом із відповідачем у шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач не погодився виїхати з квартири, не бажає її розміняти на іншу квартиру. Протягом останніх п"яти років відповідач вживає постійно спиртні напої, постійного погрожує їй фізичною розправою, в листопаді 2017 року поламав їй ніс. Вона вимушена ночувати в своїх батьків, коли відповідач дома вчиняє конфлікти та погрожує фізичною розправою. Зазначила, що вона працює в м. Києві , неофіційно, здійснює догляд за дитиною. Їхня з відповідачем донька - ОСОБА_5, останні п"ять років постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказала, що іншого житла у володінні відповідача немає. В подальшому позивачка ОСОБА_2 повідомила суд про те, що з відповідачем ОСОБА_4 після розірвання шлюбу вона проживає спільно в одній квартирі, варить йому їсти, пере його речі, спить з ним в одній кімнаті, має інтимні стосунки.

Позивачка ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві. Суду пояснила, що у віці 18 років вона виїхала з квартири № 31 в будинку № 29 " В" по вул. Зоряна в м. Бердичеві Житомирської області, на даний час вона проживає в м. Києві, протягом 2018 року до батьків вона приїздила 2-3 рази. Вказала, що немає можливості приїздити до матері та брата, які проживають у спірній квартирі, оскільки батько - відповідач по справі, вживає алкоголь та влаштовує сварки. Незнає хто є власником квартири, можливо дідусь - ОСОБА_1, або її мати - ОСОБА_2, вона зареєстрована за іншою адресою, по вул. Сімака в м. Бердичеві Житомирської області. За комунальні послуги по квартирі 31 в буд. 29 " В" на вул. Зоряній в м. Бердичеві кошти вона не сплачує.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві. Пояснив,що він виконує свої обов"язки по догляду за квартирою належним чином, кошти на сплату комунальних послуг надає періодично. Ремонт в квартирі він робив за власні кошти, позивач ОСОБА_1 жодної участі у ремонті квартирі не приймав. Іншого житла в нього немає. Вказав на те, що після розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_2 вони і надалі проживають в одній кімнаті, сплять в одному ліжку, мають інтимні стосунки, харчуються вони всі разом.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство у відповідності до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1996 року , виданого відділом житлово - комунального господарства міськвиконкому , квартира 31 в будинку 29 " В" по вул. КІМа в м. Бердичеві дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 ( ас. 17).

Відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.03.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. Рішення вступило в законну силу 17.09.2013 року ( а.с. 18).

Відповідно до висновку від 20.07.2013 року по заяві ОСОБА_2 встановлено, що 17.03.2013 року ОСОБА_4 за місцем проживання перебуваючи в нетверезому стані вчинив сварку , в ході якої ображав її брутальною лайкою. Громадянин ОСОБА_4 притягнутий до адміністративної відповідальності по ст. 173-2 ч. 1 КУпАп та йому винесено офіційне попередження ( а.с.19).

Як вбачається з висновку від 12.14.2016 року за результатами перевірки матеріалів ЄО № 2640 від 08.04.2016 р. , 08.04.2016 року коли ОСОБА_2 знаходилась за місцем свого проживання додому прийшов ОСОБА_4, який знаходячись в п"яному вигляді вчинив із заявницею сварку, в ході якої ображав нецензурними словами та словесно погрожував фізичною розправою. З ОСОБА_4 було проведено профілактичну бесіду ( а.с.20-21).

Згідно висновку від 10.11.2017 року за результатами перевірки фактів викладених у повідомленні лікаря ЦМЛ м. Бердичева, заяві ОСОБА_2 та у заяві ОСОБА_1 , які зареєстровані в журналі ЄО за №№ 9871,9897 від 06.11.2017 року встановлено, що 06.11.2017 року до Бердичівського ВП надійшло повідомлення від лікаря ЦМЛ м. Бердичева про надання медичної допомоги ОСОБА_2 в якої перелом кісток носа; пізніше 06.11.2017 року до Бердичівського ВП надійшла заява ОСОБА_2 про те, що 05.11.2017 року о 23 год. 30 хв. ОСОБА_4 в м. Бердичеві АДРЕСА_1 вчинив конфлікт із заявницею , в ході якої ображав її нецензурними словами ; пізніше 06.11.2017 р. до Бердичівського ВП надійшла заява ОСОБА_1 , прож. ІНФОРМАЦІЯ_3 про прийняття мір до ОСОБА_4 , який погрожує фізичною розправою його дочці ОСОБА_2 За результатами розгляду даних заяв ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 -2 КупАП ( а.с. 22-22).

Як вбачається з повідомлень Бердичівського ВП на ім"я ОСОБА_1 від 07.06.2018 року, 18.06.2018 року, 12.07.2018 року та на ім"я ОСОБА_2 від 25.06.2018 року 18.06.2018 року по заявах від 18.05.2018 р., 16.06.2018р., 26.05.2016 р., 26.05.2018 року, щодо неправомірних дій ОСОБА_4, останньому було винесено офіційне попередження про неприпустимість порушення громадського порядку в подальшому та відносно нього складно адміністративний протокол по ч. 2 ст. 178 КУпАП. Підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України немає. Роз"яснено заявникам право оскаржити рішення до слідчого судді ( а.с. 73-74,83-85).

Аналогічну відповідь на ім"я ОСОБА_1 було надано Бердичівською місцевою прокуратурою 27.06.2018 року ( а.с.82).

Відповідно до висновку суб"єкта оціночної діяльності про вартість оцінюваного майна від січня 2018 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 467640 грн 00 коп ( а.с. 26-38).

Позивачами на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Житомирській області внесено грошові кошти в сумі 116910 грн. ( а.с. 39-41).

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти заявлених позовних вимог надав суду довідку про те, що він дійсно 04.12.2017 року пройшов сеанс лікування від алкогольної залежності терміном на один рік , тобто до 04.12.2018 року ( а.с.63).

Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили :

свідок ОСОБА_6 ( син ОСОБА_4 та ОСОБА_2, неповнолітній) будучи допитаний в присутності працівника органу опіки та піклування Бердичівського міськвиконкому ОСОБА_7, суду пояснив, що коли відповідач вживає спиртні напої, то стає агресивним, погрожує матері фізичною розправою. В 2017 році він побив матір, поламав їй ніс. В наслідок такої поведінки батька вони з матір"ю переховуються у дідуся та бабусі ОСОБА_1, однак батько туди теж приїжджав , вчиняв там скандали, погрожував дідусю фізичною розправою. Вказав на те, що спільно проживати з батьком в одній квартирі він не бажає. Зазначив, що відповідач - його батько, дає йому гроші на особисті витрати, купив йому телефон, телевізор, купує одяг в коли в цьому є потреба, з батьком в нього добрі стосунки коли він тверезий. Додатково суду пояснив, що його мати працює в м. Києві, додому приїжджає на вихідний тиждень, батько теж працює в іншому місці, дома буває тільки на вихідних, він проживає в квартирі один, дідусь за ним наглядає. Зазначив, що батьки живуть в одній кімнаті, харчуються всі разом.

Свідок ОСОБА_8 ( сусідка з 2000 року ) пояснила, що багато разів бачила відповідача в нетверезому стані. Позивачку ОСОБА_2 один раз бачила з побоями. ОСОБА_2 2-3 рази просилася в неї переночувати в зв"язку з протиправною поведінкою відповідача. Протягом останніх 5-6 років до них постійно приїздить поліція через агресивну поведінку відповідача.

Допитані в якості свідків відповідно до вимог ст. 92 ЦПК України позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали аналогічні покази як і під час допиту в якості позивачів. Додатково суду свідок ОСОБА_9 пояснив, що в спірній квартирі він має право тільки на 1/4 частку, разом з відповідачем та його родиною в даній квартирі він ніколи не проживав. Неможливість спільного користування і володіння майном обґрунтовує тим, що відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння погрожує фізичною розправою його дочці ОСОБА_2, вчиняє скандали.

Свідок ОСОБА_2 надала суду аналогічні пояснення , що і під час допиту в якості позивачки, додатково пояснила, що в грудні 2018 року вона нарешті змогла орендувати собі і сину житло окремо від відповідача. Зазначила, що спільне володіння і користування майном з відповідачем є неможливим через його агресивну поведінку відносно неї та зловживання спиртними напоями, підтвердила, що іншого житла у відповідача немає, окрім частки у спірній квартирі.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом ( ст. 370 ЦК України).

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України).

При цьому, для припинення частки у спільному майні достатньо наявності однієї з підстав, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї, а також попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В постанові Верховного Суду № 61-4860 св18 від 30 травня 2018 року викладена правова позиція, у якій Верховний Суд дійшов висновку про те, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358, ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно із ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Так, в ухвалі ВССУ від 27.01.2016 р. у справі № 6-12402ск15, суд зазначив, що відсутність іншого житла у співвласника квартири, частка якого припиняється на підставі ст. 365 ЦК України, є істотною шкодою, що завдається йому у зв'язку з таким припиненням права власності.

Згідно положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку при встановлених обставинах, позивачі не довели наявності сукупності всіх, передбачених статтею 365 ЦК України, підстав для припинення права власності відповідача на належну йому частку у спільному майні. Зокрема, як встановлено судом під час розгляду даної справи частка усіх співвласників в даній квартирі є однаковою і становить по 19,725 кв. м. для кожного із співвласників. Річ є неподільною, з позовом про встановлення порядку користування спільним майном позивачі до суду не зверталися, оскільки не вважали за потрібне.

Щодо спільного володіння та користування майном, судом встановлено, що в квартирі № 31 в будинку № 29 " В" по вул. Зоряній в. Бердичеві Житомирської області з 1995 року проживає тільки родина ОСОБА_2 : позивачка ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4, та їх діти - позивачка ОСОБА_5, неповнолітній син ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_1 ніколи в даній квартирі не проживав, хоча і має право власності на частку у квартирі, спільно з відповідачем спірною квартирою не користувався, в чому полягає неможливість його спільного користування квартирою разом із відповідачем суду не пояснив та не надав відповідних доказів. Позивачка ОСОБА_5 протягом тривалого часу ( з 18 років) в спірній квартирі не проживає, проживає та працює в м. Києві тривалий час, станом на 2018 рік двічі приїздила в гості до батьків, в чому полягає її неможливість спільного користування квартирою разом з відповідачем суду не пояснила, відповідних доказів не надала.

Таким чином судом достовірно встановлено, що квартирою № 31 в будинку № 29 "В" по вул. Зоряній в м. Бердичеві Житомирської області протягом тривалого часу проживали ( до грудня 2018 року) позивачка ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4, та їх неповнолітній син ОСОБА_6 Суд звертає увагу і на те, що після розірвання шлюбу позивачка ОСОБА_2 та відповідач продовжували проживати однією сім"єю, оскільки вони мали спільний бюджет, харчувалися разом, позивачка прала та прасувала його речі, вони мали інтимні стосунки.

Притягнення відповідача неодноразово до адміністративної відповідальності не свідчить про неможливість спільного використання майна, як постійної ознаки такого використання в контексті вимог ст. 365 ЦК України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має на праві власності інше житло, що не заперечили і позивачі, на кошти, які йому пропонують позивачі за частку квартири, як зазначає відповідач у своєму відзиві на позов, він може купити лише гараж в м. Бердичеві, а тому враховуючи вищенаведені правові норми та позиції Верховного суду України та Верховного Суду, суд дійшов висновку, що припинення права власності на частку, яка належать відповідачу , завдасть йому істотної шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

У зв"язку з відмовою у позові кошти, перераховані позивачами на депозитний рахунок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області для сплати відповідачу грошової компенсації вартості 1/4 частки квартири в розмірі 116910 грн., підлягають поверненню .

Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати ,пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи,що в задоволенні позову відмовлено, суд не знаходить підстав для стягнення судового збору з відповідача на користь позивачів.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,141,258-259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частку квартири відмовити за безпідставністю.

Повернути ОСОБА_5 внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Житомирській області кошти в сумі 38970 ( тридцять вісім тисяч дев"ятсот сімдесят ) грн. 00 коп., квитанція № 8 від 20.02.2018 року .

Повернути ОСОБА_2 внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Житомирській області кошти в сумі 38970 ( тридцять вісім тисяч дев"ятсот сімдесят ) грн. 00 коп., квитанція № 5 від 20.02.2018 року .

Повернути ОСОБА_1 внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Житомирській області кошти в сумі 38970 ( тридцять вісім тисяч дев"ятсот сімдесят ) грн. 00 коп., квитанція № 4 від 20.02.2018 року .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 14 березня 2019 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко