Справа № 2-4362/04
№ 6/183/100/19

У Х В А Л А
15 жовтня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну способу чи встановлення порядку виконання рішення суду,-
Короткий зміст позовних вимог
02.03.2019 року Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень звернулися до суду з поданням, в якому просили змінити спосіб і порядок виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду, на підставі якого 04.09.2014 року видано виконавчий лист № 2-4362/04, з зобов`язання Перещепинської міської ради надати земельний пай площею 7,31 га в натурі на стягнення з Перещепинської міської ради суми вартості земельної ділянки, згідно нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 290827 грн.
В обґрунтування подання старший державний виконавець посилається на те, що у відділі примусового виконання рішень Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 57266991 з виконання виконавчого листа № 2-4362/04 від 04.09.2014 року, що видав Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області про зобов`язання Перкещепинської міської ради надати земельний пай площею 7,31 га в натурі.
Оскільки боржником рішення суду не виконане, вільні земельні ділянки, що знаходяться за межами міської ради, не були передані в її підпорядкування. Право розпорядження цими земельними ділянками належить Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області, на момент звернення до суду з означеним поданням, вільні земельні ділянки на території Перещепинської міської ради відсутні, за заявою сторони стягувача було надано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, вартість якої складає 290827,00 грн., зазначену суму державний виконавець вважає за можливе стягнути з боржника, змінивши в такий спосіб рішення суду.
В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома, тому подання розглянуте у відсутність сторін.
Рух по справі.
Рішенням Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2004 року задоволено позов ОСОБА_1 , визнано з ОСОБА_2 право власності на земельний пай площе 7,31 га вартістю 85121 грн., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , зобов`язано Новомосковську районну державну адміністрацію виготовити та видати на ім`я ОСОБА_1 сертифікат на право на земельний пай площею 7,31 умовних кадастрових одиниць, зобов`язано Перещепинську міську раду виділити земельний пай площею 7,31 га в натурі (а.с. 32-33).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 31.07.2014 року за заявою позивача ОСОБА_1 видано дублікат виконавчого листа, зобов`язано Перещепинську міську раду виділити земельний пай площею 7,31 га в натурі (а.с. 39,30).

Рішення суду в частині зобов`язання Перещепинської міської ради виділити земельний пай площею 7,31 га в натурі в добровільному порядку не виконане, виконавчий лист передано для виконання до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень.

2. Мотивувальна частина

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Вказуючи на відсутність у боржника присудженого майна в натурі та відсутність повноважень на виділення в натурі земельного паю стягувачу, державний виконавець просив суд змінити спосіб і порядок виконання рішення, стягнувши з Перещепинської міської ради на користь ОСОБА_1 нормативної грошової оцінки земельного паю.

У частині другій статті 373 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи по суті) зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Частина 1 ст. 435 ЦК України чинна на момент розгляду подання державного виконавця визначає, право суду першої інстанції за заявою стягувача чи виконавця (у випадках встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Отже, задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду про зобов`язання виділення в натурі земельного паю на стягнення грошових коштів у розмірі її вартості фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про зміну способу виконання рішення суду, оскільки цим буде змінено саме рішення суду по суті, а не спосіб його виконання, правильно застосувавши при цьому норми статті 373 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи судами редакції).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 77, 81, 89, 223, 258, 260, 354, 435 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Подання Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну способу чи встановлення порядку виконання рішення суду залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем її складення.

Суддя О.В.Сорока.