Справа № 365/550/18
Номер провадження: 2/365/358/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.2019 року смт. Згурівка

Згурівський районний суд Київськоїобласті в складі :

головуючого судді ХИЖНОГО Р.В.

за участю секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи

Згурівського РЦСССДМ ОЛІЙНИК В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу за позовом Згурівської районної державної адміністрації Київської області, як органу опіки і піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім"ї Згурівської районної державної адміністрації Київської області, Згурівський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Голова Згурівської районної державної адміністрації Мозговий В.М., як представник органу опіки та піклування, звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій вказує, що відповідач ОСОБА_5 є батьком малолітньої дитини, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між батьками дитини було розірвано 19 січня 2009 року. Малолітній ОСОБА_4 постійно проживав з матір`ю, її співмешканцем ОСОБА_7 та молодшим братиком ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 . Після смерті матері дитина продовжує проживати в сім`ї ОСОБА_7 . Відповідач ОСОБА_5 проживає в м. Полтава, останні сім років не виконує свої батьківські обов"язки, сина не відвідує, його життям та здоров`ям не цікавиться, вихованням не займається. Утриманням, вихованням та лікуванням сина займалась його мати та її цивільний чоловік. Після смерті ОСОБА_6 зазначені обов`язки повністю виконуються ОСОБА_7 . Після смерті матері дитини, відповідач лише одного разу 17 січня 2018 року приїхав відвідати сина та мав намір забрати проживати до себе в м. Полтава, проте дитина відмовилась. Після зазначеної дати, відповідач жодного разу не відвідав дитину. За рішенням суду з відповідача ОСОБА_4 присуджені до стягнення аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходів), проте відповідач аліменти не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості з їх сплати. У 2013 році мати дитини зверталась до суду з приводу стягнення з відповідача заборгованості з аліментів. Проте відповідач продовжує не сплачувати аліменти, заборгованість з їх сплати не погашає. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав, збільшити розмір аліментів на утримання дитини до 1100,00 грн на місяць, передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування, судовий збір стягнути з відповідача.

27 листопада 2018 року Згурівський районний суд ухвалив заочне рішення, яким позбавив ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , малолітнього ОСОБА_4 передав органу опіки та піклування Згурівської РДА Київської області для подальшого влаштування, стягнув із ОСОБА_5 судовий збір в дохід держави за вимогою немайнового характеру в сумі 704,80 грн. В задоволенні позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини відмовив.

13 лютого 2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 27 листопада 2018 року.

У своїй заяві ОСОБА_5 просив переглянути та скасувати заочне рішення, та призначити справу до розгляду в загальному порядку мотивуючи тим, що він не був належним чином повідомлений про дату проведення судового засідання, судові повістки йому не надходили. Пояснив, що після розлучення син залишився проживати з матір`ю. Це було спільне рішення його та колишньої дружини ОСОБА_6 , оскільки вони вважали, що так буде краще для сина. Невдовзі ОСОБА_6 . почала спільно проживати з іншим чоловіком. За час окремого проживання дійсно рідко спілкувався з сином, але постійно спілкувався з матір`ю з якою вирішував окремі питання його виховання. 31 січня 2017 року на прохання ОСОБА_6 він надав нотаріальну згоду на реєстрацію постійного місця проживання сина з матір`ю. Після смерті ОСОБА_6 намагався забрати сина до себе у зв`язку з чим звернувся до органу опіки і піклування та в службу у справах дітей та сім`ї Згурівської РДА Київської області. Проте отримав відмову з тих підстав, що його син в телефонній розмові відмовився від зустрічі з ним та виявив бажання проживати з цивільним чоловіком його колишньої дружини. На його думку, жодної законодавчо переліченої в ст. 164 СК України підстави для позбавлення його батьківських прав немає. Він офіційно працевлаштований, має позитивну характеристику за місцем роботи, має постійне місце проживання, де створені умови для сну, відпочинку та навчання дитини, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, жодним чином не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

14 березня 2019 року Згурівський районний суд постановив ухвалу, якою скасував заочне рішення від 27 листопада 2018 року та призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 2 квітня 2019 року.

1 квітня 2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_5 на позовну заяву, в якому останній просить залишити позовну заяву без задоволення в повному обсязі. Надав аналогічні пояснення тим, що зазначені в заяві про перегляд заочного рішення. Додатково зазначив, що не має змоги особисто поспілкуватися зі своїм сином, оскільки цивільний чоловік колишньої дружини ОСОБА_7 перешкоджає йому в цьому. В той день, коли він прибув до ОСОБА_9 разом з матір`ю (бабусею ОСОБА_4 ) з наміром забрати свого сина для подальшого спільного проживання та виконання батьківських обов`язків, дитина була відсутня в школі під час навчального процесу, що свідчить про навмисні перешкоди з боку ОСОБА_7 щодо зустрічі та спілкування з сином. У зв`язку з цим фактом він звертався до поліції та прокуратури.

Щодо твердження про несплату ним аліментів пояснив, що дійсно в один з періодів мав заборгованість, яку не заперечував, оскільки деякий час не мав постійного місця працевлаштування та фінансового доходу. На даний час є офіційно працевлаштований та має змогу фінансово забезпечувати сина та виконувати батьківські обов`язки в повному обсязі.

У березні 2018 року він звернувся до Київського відділу ДВС м. Полтави щодо вирішення питання сплати аліментів та виплати заборгованості, але йому повідомили про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю стягувача.

За результатами підготовчого засідання, суд 17 квітня 2019 року постановив ухвалу, якою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Також цією ухвалою суд: з метою врахування думки дитини при вирішенні питання, що стосуються її життя, постановив викликати в судове засідання малолітнього ОСОБА_4 ; зобов`язав Київський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надати до суду до 16 травня 2019 року інформацію щодо сплати аліментів ОСОБА_5 та наявність заборгованості з їх сплати (виконавчий лист № 2-1016 від 20.03.2007 року); зобов`язав Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати до суду до 16 травня 2019 року довідку про призначення та виплату ОСОБА_4 , 15 червня 2006 року, допомоги по втраті годувальника; викликав в судове засідання свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов в повному обсязі. Додатково пояснила, що ОСОБА_6 за життя зверталася до суду про стягнення заборгованості по аліментах. Суд відмовив у задоволенні позову, оскільки у ОСОБА_5 є обов`язок погасити заборгованість вже тому, що вона виникла, а повторне стягнення не допускається. За час розгляду справи батько не виявив бажання поспілкуватися з дитиною. Якщо він стверджує, що йому чинять перешкоди, він міг зустрітися з дитиною в приміщенні Згурівського районного суду Київської області, оскільки дитина теж бере участь у справі. Натомість відповідач жодного разу не приїхав, не поспілкувався, не побачився з дитиною. Після 17.01.2018 від ОСОБА_5 не надходило жодних заяв про те, що йому перешкоджають у спілкуванні та зустрічах з дитиною. Правовою підставою для позбавлення ОСОБА_5 є те, що він протягом пів року не виконував батьківських обов`язків. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 з`явився у січня 2018 року, позов подано у вересні 2018 року, майже через дев`ять місяців. За цей час батько не надавав матеріальної допомоги, не цікавився життям та здоров`ям дитини, не відвідував, не сплачував аліменти. Після відновлення розгляду справи поведінка ОСОБА_5 не змінилася. Окрім того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не є законним представником ОСОБА_4 та не міг до ухвалення заочного рішення суду оформити ОСОБА_4 допомогу по втраті годувальника, дитина втратила таку допомогу майже за цілий рік. ОСОБА_5 жодних дій щодо оформлення допомоги для дитини не вчиняв. Щодо того, що виконавче провадження закрите і ОСОБА_5 не має змоги сплачувати аліменти, то це не є перешкодою, оскільки ніхто не забороняє йому у добровільному порядку надавати дитині матеріальну допомогу. На даний час утриманням та вихованням ОСОБА_4 повністю займається ОСОБА_7 .

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Надав пояснення аналогічні тим, що зазначені у заяві про перегляд заочного рішення та відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що спілкувався із ОСОБА_6 та дитиною по телефону таємно, коли ОСОБА_7 не було вдома, бо той був проти такого спілкування. З дитиною не спілкувався тільки тому, що не хотів робити скандали в сім`ї колишньої дружини. Така була домовленість із ОСОБА_6 Коли ОСОБА_6 з дитиною приїжджала на Полтавщину, вони зустрічались, гуляли з дитиною. У ОСОБА_15 приїжджав тричі. Перший раз днів через чотири після смерті ОСОБА_6 , був на могилі, потім у січні 2018 року та приблизно через три тижні після цього. З дитиною побачитись не дали. До компетентних органів з приводу вчинення ОСОБА_7 перешкод у спілкуванні з дитиною звертався лише один раз. Не заперечує, щоб син залишився з ОСОБА_7 та братом, якщо для ОСОБА_16 це добре і він так хоче, але просить не позбавляти його батьківських прав, дати можливість зустрічатись і спілкуватись. Своїх батьківських обов`язків щодо участі у вихованні не виконує, оскільки йому в цьому перешкоджають. Матеріальної допомоги не надає, бо не може бути впевнений, що кошти будуть витрачені на дитину. Заборгованість за аліментами була, але погашав, про що приносив чеки у виконавчу службу. Надавав матеріальну допомогу шляхом переказу на банківську картку ОСОБА_6 на її прохання, коли була така потреба.

Представник відповідача адвокат Гальченко Н.Г. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, оскільки її довіритель ОСОБА_5 бажає спілкуватися з дитиною, є благополучною людиною, має постійне місце проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Він не умисно не виконує своїх батьківських обов`язків, а тому що йому в цьому перешкоджають.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він є чоловіком рідної сестри ОСОБА_7 Сім`ю ОСОБА_7 знає добре, спілкуються часто, їздять одне до одного в гості. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 жили добре, сварок у сім`ї не було. Зі слів ОСОБА_6 знає, що ОСОБА_5 ніякої участі у вихованні та розвитку дитини не брав, є велика заборгованість зі сплати аліментів. Зі слів малолітнього ОСОБА_4 , коли вони з матір`ю їздили в Полтаву , з батьком вони не бачились. Однією з причин розлучення з ОСОБА_5 , зі слів покійної ОСОБА_6 , було те, що ОСОБА_5 зловживав наркотичними засобами. ОСОБА_4 проживає в сім`ї ОСОБА_7 з 2011 року, ОСОБА_7 виховував та повністю утримував ОСОБА_4 , так як ОСОБА_6 не працювала, та продовжує утримувати та виховувати після смерті матері. Дитина всім необхідним забезпечена, доглянута. Жодної різниці у відношенні ОСОБА_7 до свого рідного сина ОСОБА_18 та ОСОБА_4 немає, піклується про обох однаково. ОСОБА_5 бачив один раз, коли він приїжджав днів через десять після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_7 показав ОСОБА_5 де похована ОСОБА_6 та вони між собою поспілкувались. Розмови не чув, але бачив їх під час розмови, конфлікту між ними не було.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_7 Покійна ОСОБА_6 часто казала, що ОСОБА_5 не сплачує аліменти. У ОСОБА_4 є банківська картка, але на неї нічого не надходило. Знає, що ОСОБА_6 спілкувалась по телефону з відповідачем з приводу сплати аліментів. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приїхали з Полтави у 2011 році, жили дуже добре, не сварились. Утримував сім`ю ОСОБА_7 ОСОБА_6 не працювала, лише за кілька місяців перед смертю влаштувалась на роботу. Коли захворіла ОСОБА_6 , кошти на лікування позичали у людей, брали кредити, допомагала фірма де ОСОБА_6 працювала. ОСОБА_5 матеріальної допомоги тоді не надавав. ОСОБА_7 дуже полюбив ОСОБА_4 . До сина ОСОБА_18 та ОСОБА_4 відноситься однаково. ОСОБА_4 від самого початку почав називати ОСОБА_7 батьком. У Полтаву ОСОБА_6 з сином їздили не часто, про те, що зустрічалась з колишнім чоловіка, жодного разу не розповідала. ОСОБА_5 бачила один раз, коли він, після сороковин ОСОБА_6 , приїхав зі своєю матір`ю, матір`ю ОСОБА_6 та ще якимось чоловіком. Хотіли увірватись у будинок. Оскільки вона є власником будинку, викликала поліцію, бо вони дуже оскорбляли і казали, що спалять будинок. ОСОБА_19 вважає своїм племінником.

Свідок ОСОБА_10 показала, що працює у дошкільному навчальному закладі «Веселка» на посаді вчитель-логопед. ОСОБА_4 навчався у її групі. Дитина була хороша, скромна, врівноважена, доглянута, почувалася комфортно. ОСОБА_5 не знає, ніколи його не бачила. Він ніколи в навчальний заклад не звертався, життям дитини не цікавився. Вихованням дитини займалася переважно мати ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 Дитина про біологічного батька нічого не розповідала, батьком вважала ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що за час проживання з ОСОБА_6 , між останньою та ОСОБА_20 постійно були конфлікти щодо несплати аліментів на ОСОБА_16 . Знає, що ОСОБА_6 зверталась до суду з цього приводу, представником була її мати ОСОБА_21 . За час проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у Згурівці з 2011 року ОСОБА_5 не бачив жодного разу. Через днів п`ять чи шість після смерті ОСОБА_6 приїхав ОСОБА_5 Йому показали могилу ОСОБА_6 , домовлялись про те, що ОСОБА_4 залишиться на вихованні у нього, ОСОБА_5 може спілкуватись з ОСОБА_4 , брати участь у його вихованні та матеріально допомагати, на літній період ОСОБА_4 може приїжджати до ОСОБА_5 Згодом у телефонному режимі ОСОБА_5 сказав, що у нього ( ОСОБА_7 ) є менший син, а він забере старшого. З того час між ними виник конфлікт. ОСОБА_6 називала різні причини розлучення із ОСОБА_5 , зокрема, неадекватність його поведінки, вживання легких наркотичних засобів. Із ОСОБА_6 свідок ОСОБА_7 проживав три місяці в Полтаві. За цей час жодного разу не бачив ОСОБА_5 . Після переїзду у ОСОБА_15 і до смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 не бачив. Знає, що в телефонному режимі ОСОБА_6 спілкувалась із ОСОБА_5 щодо несплати аліментів. У ці питання свідок ОСОБА_7 не вникав, працював, забезпечував сім`ю. ОСОБА_6 не працювала. Рахунок для сплати аліментів відкривала ще ОСОБА_6 , рахунок діючий. Чи перераховував ОСОБА_5 кошти на рахунок, не знає. Спілкуванню ОСОБА_6 з ОСОБА_5 не перешкоджав. ОСОБА_6 їздила з сином на Полтавщину до її бабусі та тітки, до ОСОБА_5 не їздили. Якби зустрічалась із ОСОБА_5 , то сказала б, із ОСОБА_6 відносини були дружні, нічого один від одного не приховували. ОСОБА_22 розповідав, що зустрів один раз батька у Полтаві. Чи домовлялись про зустріч чи випадково, свідок не знає. Зі слів ОСОБА_16 , ОСОБА_5 матеріальної допомоги при зустрічі не надавав. Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 матеріальної допомоги ОСОБА_4 не надавав. Рахунок на ім`я ОСОБА_16 відкритий, ОСОБА_5 його знає. Коли ОСОБА_5 приїжджав з матір`ю, матір`ю ОСОБА_6 та тіткою його не повідомляли про приїзд та ціль приїзду, поїхали у школу. Підняли скандал, що ОСОБА_16 не було у школі. ОСОБА_22 у цей час був у матері свідка ОСОБА_7 зі своїм братом, оскільки здоров`я дитини похитнулось після смерті матері. Приїхали до нього додому з представником органу опіки та поліцією. На подвір`я він їх не пустив, оскільки цих людей не знає. Був скандал, викликали поліцію. ОСОБА_5 та інші писали заяви про те, що свідок ОСОБА_7 викрав дитину. Матеріали справи знаходяться у поліції та прокуратурі. Дитина бажання їхати в Полтаву не має. Телефони ОСОБА_5 та інших родичів у ОСОБА_4 є, спілкуватись з ними йому ніхто не забороняє. ОСОБА_6 мала будинок у Полтавській області, земельну ділянку коло будинку та пай. Документи на пай викрала ОСОБА_23 після смерті ОСОБА_6 і забрала в Полтаву . Дитина оформленої спадщини після смерті матері не має. ОСОБА_5 цим питанням не цікавиться, спілкується з ОСОБА_21 , знає, що документи в неї, ніяких спроб оформити спадщину дитині не вчиняє, на контакт зі свідком ОСОБА_7 після скандалу не йдуть. Він дзвонив після рішення суду ОСОБА_5 , пропонував виплатити аліменти і залишитись у нормальних відносинах, на що отримав відповідь «ти хочеш моїх грошей». ОСОБА_4 вважає сином, забезпечує його матеріально, до обох дітей відноситься однаково. ОСОБА_4 називає його батьком з п`яти років. До ухвалення рішення суду про позбавлення батьківських прав не міг оформити дитині допомогу по втраті годувальника. Більше року дитина не отримувала допомоги ні від держави, ні від батька ОСОБА_5 Зараз отримує допомогу приблизно у розмірі 867 грн. ОСОБА_24 не забороняє спілкуватись з родичами, але він такого бажання не проявляє. До нього з родичів ніхто не дзвонить окрім ОСОБА_21 , яка постійно влаштовує скандали з приводу спілкування з ОСОБА_5 Просить поспілкуватися з дитиною, якщо ОСОБА_22 хоче - спілкується, якщо ні, то ні. Це позиція дитини.

Свідок ОСОБА_14 , який брав участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку із зали судових засідань Київського районного суду м. Полтави, показав, що він є двоюрідним братом покійної ОСОБА_6 . До її смерті тісно спілкувались з нею та ОСОБА_25 , переважно по телефону. Зараз йому та іншим родичам чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною. З приводу вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною до компетентних органів особисто не звертався. Зі слів ОСОБА_6 , після переїзду у ОСОБА_26 став більше цікавитись життям сина. Спілкувались із ОСОБА_5 тільки по телефону, бо не хотіла, щоб у сім`ї були скандали. Коли ОСОБА_6 приїжджала до тьоті Валі, ОСОБА_5 кілька разів приїжджав до сина. Чи надавав ОСОБА_5 матеріальну допомогу, чи сплачував аліменти свідок не знає. Із ОСОБА_5 не спілкувався після їх розлучення з ОСОБА_6 , тому що сім`я розпалась, не бачив сенсу підтримувати відносини. Стосунками ОСОБА_6 з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не цікавився.

Свідок ОСОБА_13 , яка брала участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку із зали судових засідань Київського районного суду м. Полтави, показала що є тіткою ОСОБА_6 , яка виросла на її руках, були тісні стосунки. ОСОБА_4 щоліта з червня по вересень був у неї, не хотів їхати, але там мама. Про скандали з ОСОБА_7 їй невідомо. Чому ОСОБА_6 розійшлася з ОСОБА_5 не знає, ймовірно через матір ОСОБА_6 Із свекрухою стосунки у ОСОБА_6 були хороші, спілкувались по телефону, інтернету. Коли ОСОБА_22 був менший і приїжджав до них, ОСОБА_5 його відвідував, пізніше ні, бо дитина стала багато розказувати. Вона їздила на похорон, хотіла забрати ОСОБА_4 , але той сказав, що поки буде в ОСОБА_27 . Домовленість була, що ОСОБА_7 привезе ОСОБА_16 взимку на канікули. До цього ОСОБА_7 не знала, зразу сподобався. Але після спілкування із ОСОБА_5 думку змінила. Стверджує, що ОСОБА_7 налаштовує ОСОБА_16 проти родичів. ОСОБА_4 знав про приїзд ОСОБА_5 . Після похорон ОСОБА_6 , щодня спілкувалася з ОСОБА_4 по телефону. Зараз із дитиною зв`язку немає. Щодо майна ОСОБА_6 , то половину паю оформила на себе її мати, а на дітей спадщина не оформлена. Будинок оформляти ніхто не збирається. На думку свідка, ОСОБА_5 хоче виконувати свої батьківські обов`язки. Зараз не виконує, бо немає доступу до дитини. Проти волі ОСОБА_16 ніхто не піде, але родичі хочуть бачити дитину. ОСОБА_5 аліменти то платив, то не платив, суми їй невідомі.

З метою врахування думки дитини при вирішенні питання, що стосуються її життя, у судовому засіданні заслухана думка малолітнього ОСОБА_4 , який пояснив, що хоче залишитися з ОСОБА_7 , якого вважає своїм батьком, та своїм меншим братом ОСОБА_28 . Тато ОСОБА_7 до нього і до брата відноситься однаково. ОСОБА_7 забезпечує його матеріально, перевіряє домашні завдання, забезпечує побутові потреби. У будинку, де вони живуть з ОСОБА_7 та братом, у нього окрема кімната, є місце для сну та відпочинку, все необхідне шкільне приладдя. Все, що потрібно, ОСОБА_7 йому та брату купує. Біологічний батько за весь час, що він живе у ОСОБА_27 , телефонував один раз, сказав привіт і на цьому все. За все життя бачив його кілька разів. Батьком ОСОБА_5 не вважає, бо останній ніколи з ним не зв`язувався, не хоче з ним спілкуватись, ніколи нічого не дарував. Ніхто перешкод у спілкуванні з ОСОБА_5 йому не чинить, не налаштовує його, він сам не хоче спілкуватися. Попросив ОСОБА_7 купити йому нову картку до телефону. Номери ОСОБА_5 та інших родичів має, але свого нового номера телефону нікому не дає. Не хоче спілкуватись з родичами, бо він їм вірив, а вони приїхали скандали влаштовувать, хотіли його забрати, не питаючи чи він цього хоче. В той день, коли приїжджав ОСОБА_5 з іншими родичами, був у своєї бабусі, бо йому було погано, хворів. Не хотів зв`язуватись ні з батьком, ні з ким. Коли мав старий номер телефону, родичі постійно телефонували влаштовували скандали, вмовляли, що б він їм казав брехню, казали, що його тут годують таблетками, що йому тут погано, його битимуть, здадуть в дитячий будинок. Хоче, щоб Полтавського батька позбавили батьківських прав.

Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є батьком малолітньої дитини, сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження - а.с.8).

Мати дитини - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про смерть - а.с.10).

Шлюб між відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано 19 січня 2009 року (копія свідоцтва про розірвання шлюбу - а.с.11).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками малолітньої дитини, сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія свідоцтва про народження -а.с.9).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до наказу ССДС Згрівської райдержадміністрації від 19 січня 2018 року №1 малолітній ОСОБА_4 тимчасово влаштований на виховання в сім`ю ОСОБА_7 та проживає в АДРЕСА_1 . Згідно з наказом відповідальність за життя та здоров`я ОСОБА_4 несе ОСОБА_7 (копія наказу - а.с.12, копія довідки про склад сім"ї - а.с.14). ОСОБА_7 працевлаштований, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання ним створені належні умови для проживання та навчання дітей (копія довідки з місця роботи - а.с.24, копії характеристик - 18,23, копії медичних довідок - а.с.19, копії актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї - а.с.21,22).

Малолітньому ОСОБА_4 встановлено діагноз хронічний гастродуоденіт в стадії ремісії, стан після ЗЧМТ у віці 2 років, ВОВ (копія висновку про стан здоров"я, фізичний та розумовий розвиток - а.с.13). Отримання ОСОБА_4 ЗЧМТ підтверджується також копіями результатів комп`ютерної томографії головного мозку від 17.08.2007 та 15.02.2008, які містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_4 навчається у Згурівській ЗОШ І-ІІІ ступенів з 2012 року, серед вчителів та однолітків характеризується позитивно, має середній та достатній рівень знань з усіх шкільних дисциплін (копії характеристик з місця навчання - а.с.16,17). За час навчання дитини відповідач його навчанням не цікавився, на батьківських зборах присутній не був (копія письмової відповіді навчального закладу - а.с.15, довідки - а.с. 155, 156).

ОСОБА_4 отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 898,20 грн з лютого 2019 року (а.с. 184 - довідка).

31 січня 2017 року ОСОБА_5 надав нотаріальну згоду на реєстрацію постійного місця проживання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_6 (а.с. 86 - копія заяви).

17 січня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до голови Згурівської РДА із заявою про визначення участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4 : бачити кожного дня, водити до школи, приймати активну участь у його вихованні (а.с. 87 - копія заяви) та із заявою до начальника служби у справах дітей Згурівської РДА про взяття ОСОБА_4 на облік, так як він проживає з ОСОБА_7 (а.с. 88 - копія заяви).

За результатами перевірки ОСОБА_5 надано відповідь, про те, що під час бесіди з психологом ОСОБА_4 висловив бажання залишитись з ОСОБА_7 , так як вважає його батьком. В результаті видано наказ від 19.01.2018 № 1 щодо тимчасового влаштування малолітнього ОСОБА_4 в сім`ю ОСОБА_7 (а.с. 92 - копія відповіді).

У зв`язку з цим, мати відповідача зверталася на урядову гарячу лінію щодо невиконання службових обов`язків начальником служби у справах дітей та сім`ї Згурівської РДА, на що, за результатами перевірки, отримала відповідь, що фактів невиконання службових обов`язків начальником служби не встановлено (а.с. 94-95).

17 січня 2018 року ОСОБА_5 звертався також до поліції та прокуратури з приводу того, що ОСОБА_7 перешкоджає йому бачитись та спілкуватись з дитиною (а.с. 89, 90-91 - копії заяви, пояснення). У зв`язку з цим йому надали відповідь, що в ході перевірки на підставі його заяви встановлено, що в даному випадку відсутні ознаки будь-якого злочину чи правопорушення, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються виключно в судовому порядку (а.с. 96 - копія відповіді).

Після цього ОСОБА_5 більше не звертався до компетентних органів з приводу вчинення йому перешкод у спілкуванні з сином, спроб зустрітися з сином ОСОБА_5 більше не вчиняв, у судове засідання в яке викликався малолітній ОСОБА_4 для заслуховування його думки ОСОБА_5 особисто не з`явився, хоч міг побачитися з сином в приміщенні Згурівського районного суду Київської області.

До суду ОСОБА_5 з питань вчинення йому перешкод у спілкуванні з сином чи про відібрання дитини від інших осіб не звертався.

ОСОБА_5 офіційно працевлаштований, з 2018 року працює на посаді слюсаря-ремонтника у ФОП ОСОБА_30 , позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 98, 99 - довідка, характеристика). На обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває (а.с. 100,101 - копії довідок).

У березні 2018 року ОСОБА_5 звертався до Київського відділу ДВС міста Полтави ГТУЮ у Полтавській області, де отримав інформацію про те, що виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання дитини, ІНФОРМАЦІЯ_6 , закрите у зв`язку зі смертю стягувача (а.с. 97 - копія постанови про закінчення виконавчого провадження).

Відповідач ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_2 . За місцем проживання створені умови для сну, відпочинку та навчання дитини (копія акту обстеження умов проживання - а.с.20).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач перебував на лікуванні в психіатричній лікарні з 27.04.2002 року по 28.05.2002 року з діагнозом: соціальний розлад поведінки (копія повідомлення психіатричного закладу - а.с.27).

Згурівською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_5 батьківських прав щодо його сина та збільшення розміру аліментів (висновок - а.с.29-30).

ОСОБА_5 стверджує, що заборгованість за аліментами погашав, аліменти сплачував. Згідно з інформацією, наданою Київським відділом ДВС міста Полтави ГТУЮ в Полтавській області виконавчий лист № 2-1016, виданий 20.03.2007, перебував на виконанні з 01.06.2011 по 14.03.2018. За цей період ОСОБА_5 надав квитанції про сплату аліментів на користь стягувача ОСОБА_6 на загальну суму 38362,00 грн. Проте згідно доданої довідки-розрахунку сукупний розмір заборгованості ОСОБА_5 за аліментами станом на листопад 2017 року складає 30618,62 грн. 14 березня 2018 року виконавче провадження закінчено у зв`язку зі смертю стягувача ОСОБА_6 (а.с. 213, 214 - лист, довідка-розрахунок).

Суд не бере до уваги надані відповідачем копії квитанцій про перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_6 як доказ того, що ОСОБА_5 надавав матеріальну допомогу, оскільки у квитанціях платником вказана ОСОБА_21 , мати ОСОБА_6 , а не ОСОБА_5

ОСОБА_5 надав квитанцію № 1626-6645-4096-0508 від 15.06.2019, яка свідчить про те, що на рахунок ОСОБА_4 він надіслав 1000,00 грн з призначенням платежу «подарок на день рождения».

Жодних інших доказів того, що ОСОБА_5 надавав матеріальну допомогу ОСОБА_6 та сину ОСОБА_4 як за життя ОСОБА_6 так і після її смерті відповідач не надав.

З огляду на наявні докази у справі, показання свідків та самого малолітнього ОСОБА_4 суд не вважає надану квитанцію достатнім доказом того, що ОСОБА_5 належним чином виконує батьківські обов`язки. Навпаки це свідчить про те, що ОСОБА_5 був відомий особистий картковий рахунок сина, з допомогою якого він міг надавати останньому матеріальну допомогу проте свідомо цього не робив.

Окрім цього, ОСОБА_5 як законний представник дитини з дня смерті матері не вчинив жодних дій щодо оформлення дитині спадщини після смерті матері, оформлення пенсії по втраті годувальника, що призвело до того, що ОСОБА_4 більше року не отримував пенсії по втраті годувальника і при цьому не отримував матеріальної допомоги від ОСОБА_5 , а також до того, що спадкові права дитини до цих пір не оформлені у встановленому законом порядку.

Суд при ухваленні рішення також не бере до уваги твердження свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 щодо перешкод у їх спілкуванні з дитиною, оскільки це питання не вирішується в рамках цієї цивільної справи, щодо захисту такого свого права вони не зверталися до компетентних органів у встановленому законом порядку, та їх право на спілкування з ОСОБА_4 як родичів по лінії матері не залежить від вирішення заявленого позову щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 .

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

В силу положення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Суд встановив наявність фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, відсутність емоційного контакту між ОСОБА_5 та його малолітнім сином, небажання малолітнього ОСОБА_4 спілкуватися та проживати разом з відповідачем. Відповідач хоч і заперечує проти позбавлення його батьківських прав та висловлює бажання приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, проте фактично цього не робив як до смерті матері ОСОБА_6 , так і після її смерті. Навіть після скасування заочного рішення суду на підставі його заяви, не змінив свою поведінку.

За обставинами цієї справи доведено необхідність застосування крайнього заходу впливу, а саме позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, оскільки ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, за час розгляду справи не довів свою готовність та бажання виконувати батьківські обов`язки щодо свого сина, не довів того факту, що йому перешкоджають у спілкуванні з сином і що він не має змоги надавати матеріальну допомогу ОСОБА_4 , у судовому засіданні неодноразово висловлював позицію, що він не заперечує, щоб ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_7 , якщо він цього хоче, але при цьому просив не позбавляти його батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_5 умисно належним чином не виконує батьківські обов"язки щодо свого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зокрема він регулярно не бачиться з дитиною, проживає окремо, не дбає про фізичний та духовний розвиток дитини, не займається його навчанням та вихованням. З часу розлучення з матір`ю дитини, відповідач не виявляв бажання бачитись з сином, близько семи років дитину не відвідував. Після смерті матері дитини, відвідав сина лише один раз, після цього жодних спроб побачити дитину не вчиняв. Психоемоціний контакт між біологічним батьком та дитиною відсутній, про що свідчить особисте звернення дитини із письмовою заявою до ССДС щодо не бажання бачитись та проживати з відповідачем, а також його пояснення у судовому засіданні. На даний час дитина проживає з цивільним чоловіком його покійної матері - ОСОБА_7 , та виявляє бажання і в подальшому проживати в сім"ї ОСОБА_7 Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не маючи на це жодних поважних причин. Перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не вчиняє, дитина з власної волі не хоче спілкуватися з біологічним батьком та висловила бажання, щоб ОСОБА_5 позбавили батьківських прав щодо нього. Ознак тиску на малолітнього ОСОБА_4 з боку ОСОБА_7 чи інших осіб судом не виявлено.

Враховуючи найкращі інтереси дитини, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина.

Позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав не позбавляє його обов`язків щодо його малолітнього сина. В силу ст. 169 СК України, у випадку зміни поведінки щодо виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, ОСОБА_5 має право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Окрім цього, на підставі ст. 168 СК України він має право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утриманнядитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з відповідача вже присуджено до стягнення аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу). Позивач просить збільшити розмір аліментів до 1100,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

За даними Державної служби статистики середня заробітна плата по Полтавській області становила: січень 2019 року - 8815,00 грн, лютий 2019 року - 8823,00 грн, березень 2019 року - 9480,00 грн, квітень 2019 року - 9698,00 грн, травень 2019 року - 9671,00 грн, червень 2019 року - 10132,00 грн, липень 2019 року - 10163,00 грн, серпень 2019 року - 9817,00 грн, відомості за вересень 2019 року Держкомстат ще не опубліковані.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років установлено у розмірі: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 1 статті 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяв про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Проте це положення не поширюється на випадки збільшення чи зменшення розміру аліментів, а тому аліменти у збільшеному розмірі мають стягуватись з відповідача за загальним правилом виконання судових рішень з дня набрання законної сили рішенням суду.

З огляду на вищевказане суд вважає за необхідне збільшити аліменти та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Враховуючи те, що за обставин, які встановлені судом, після позбавлення батьківських прав відповідача, дитина не може бути передана під опіку іншим родичам чи членам сім"ї, суд ваважає за необхідне передати малолітнього ОСОБА_4 для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на все вище зазначене, суд вважає за необхідне позбавити відповідача ОСОБА_5 батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_4 , 2006 року народження, збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача ОСОБА_5 та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, дитину передати органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

У частині стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави, а саме за вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав в розмірі 704,80 грн з розрахунку судового збору на дату звернення з позовом.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 166, 167, 180-184, 192 СК України, ст.ст. 2, 19, 81, 141, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов Згурівської районної державної адміністрації Київської області, як органу опіки і піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім"ї Згурівської районної державної адміністрації Київської області, Згурівський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача ОСОБА_5 , уродженця м. Полтава Полтавської області, працездатного, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

У частині стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду до дня набрання законної сили рішенням суду відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір в дохід держави за вимогою немайнового характеру в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 передати органу опіки та піклування Згурівської районної державної адміністрації для подальшого влаштування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 11 жовтня 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ