ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2801/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, пов`язані із застосуванням Закону України "Про захист прав споживачів"
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Сащенка І.С., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Сугачової О.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа - Сервісний центр «PC Shop», про захист прав споживачів,

встановив:

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь суму неустойки у розмірі 12948,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що він 19.12.2017 придбав 4 відеокарти ASUS Radion RX 580 (№ HAC0YZ260363, № HAC0YZ260437, № HAC0YZ261557, № HAC0YZ260410), вартістю 53 952, 00 грн. у магазині PC Shop за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 Придбання товару підтверджується розрахунковим документом та гарантійним талоном. У процесі експлуатації були виявлені недоліки товару, які унеможливлювали їх використання (повністю відсутнє зображення). У зв`язку з чим, позивач звернувся до сервісного центру продавця для проведення гарантійного ремонту.

27.03.2018 сервісним центром прийнято 2 відеокарти за номерами № HAC0YZ261557, № HAC0YZ260410, а 07.04.2018 сервісним центром прийнято ще дві відеокарти № HAC0YZ260363, № HAC0YZ260437. Прийняття товару сервісним центром підтверджується документами (актами) повернення.

Сервісним центром проводився ремонт, який не дав жодного результату, тому відбулась заміна товару на нові відеокарти.

Ремонт проводився довше 14 днів, передбачених ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Видача нових відеокарт була здійснена сервісним центром через 38 днів з дня прийняття, тобто з простроченням 24 дні.

Таким чином, сума неустойки складає 24 дні х (53952 грн./ 100х1)= 12 948 грн. Відповідач відмовився добровільно сплатити неустойку, з посиланням на те, що строк ремонту більш 14 днів було письмово погоджено сторонами при прийнятті товару в ремонт. Такі заперечення позивач вважав безпідставними, оскільки згідно умов, збільшений строк ремонту 45 днів передбачався тільки у випадку відсутності запчастин, комплектуючих у наявності. Оскільки, ремонт фактично не проводився, то і нові комплектуючі не використовувались. Отже, у відповідача не було законних підстав утримувати товар на ремонті більш ніж 14 днів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки в розмірі 12 948 (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказане рішення є необ`єктивним, необґрунтованим, доказам у справі судом була надана неналежна оцінка, не були враховані всі обставини справи, не був застосований закон, який підлягав застосуванню, до справи було залучено неналежну третю особу, що у сукупності призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що ФОП ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даних спірних правовідносинах. Районний суд помилково не взяв до уваги пояснення представника відповідача та надав неправильну оцінку листам-відповідям, які ФОП ОСОБА_2 направляв ОСОБА_1

Зазначив, що заказ покупця № 563668 від 15.12.2017, який позивач надав до суду на підтвердження придбання товару у відповідача, не є розрахунковим документом у розумінні зазначеного Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» відносно відеокарт як технічно складних побутових товарів, та вимог п. 11 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Висновки суду з цього приводу є помилковими. Крім того, у наданому позивачем документі відсутні відомості про відповідача як продавця товару. Суд не звернув уваги, що у справі відсутні докази, що вказані відеокарти були придбані саме у ФОП ОСОБА_2 і що між сторонами був укладений правочин і виникли спірні правовідносини.

Разом з тим, позивачу в межах гарантованого строку замінили усі 4 відеокарти на нові в межах допустимого строку 45 днів на здійснення гарантійного ремонту, який був обумовлений позивачем із сервісним центром, до якого він звертався, і до якого відповідач ФОП ОСОБА_2 не має відношення, він не є продавцем чи виробником цього товару. Суд встановив, що права позивача були порушені тривалим, понад 14 днів, гарантійним обслуговуванням, яке здійснювалося сервісним центром PC Shop, третьою особою у справі, а не відповідачем ФОП ОСОБА_2 , до якого позивач не звертався за гарантійним ремонтом, і на якого було безпідставно покладено відповідальність.

Суд не звернув уваги, що позивач ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру з метою усунути недоліки товару у розумний строк, що відповідно до п. 26 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) гарантійної заміни технічно складених побутових товарів, затвердженого постановою КМУ від 11.04.2001 № 506 полягає у виконанні робіт, пов`язаних з усуненням недоліків товару, яке здійснюється шляхом заміни чи ремонту комплектуючого виробу або його окремої складової частини.

Суд надав неправильну оцінку Додатковій угоді № 1 від 30.06.2017 до Договору оренди нежитлових приміщень № 1 від 05.04.2017 та Акту прийому-передачі нежитлових приміщень від 31.07.2017, які підтверджують, що ФОП ОСОБА_2 у грудні 2017 року не здійснював підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , він з 31.07.2017 припинив оренду приміщень, не здійснював підприємницьку діяльність за вказаною адресою, і не міг бути продавцем спірних відеокарт.

Наданий позивачем до справи витяг з Книги відгуків та пропозицій з записом ФОП ОСОБА_2, містить лише відповідь на запит ОСОБА_1 про неможливість надання товарного чеку про придбання останнім 15.12.2017 відеокарт через відсутність відповідних відомостей про їх продаж, датований 27.02.2019, тому суд помилково вважав, що цей доказ містить відомості, які свідчать про те, що відповідач є продавцем спірних відеокарт. Відповідач здійснював підприємницьку діяльність за вказаною адресою з 05.04.2017 по 30.06.2017, та наразі з 03.05.2018 року по теперішній час.

Усі доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, спростовуються запереченнями відповідача.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, як споживача було порушено відповідачем, а тому вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягали задоволенню.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Так, за змістом п. 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб.

Відповідно до статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Частиною другою статті 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Відповідно до пунктів 12, 15 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Необхідно розмежовувати права споживача, які відносяться до категорії товарів, що мають недоліки (право на безоплатне усунення недоліків товару) та до категорії товарів, що мають істотні недоліки (право на обмін товару чи розірвання договору).

Тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2018 року, справа № 661/67/16-ц, провадження № 61-2464св18.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виконавця: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Згідно частини 9 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.

На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України.

За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Згідно з пунктами 16, 17 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506у разі виявлення недоліків чи фальсифікації товару протягом гарантійного терміну споживач має право в установленому порядку за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: безоплатного усунення недоліків або відшкодування витрат на їх виправлення споживачем чи третьою особою; заміни на товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) належної якості; відповідного зменшення його купівельної ціни; заміни на такий же товар іншої марки (моделі, артикулу, модифікації) з відповідним перерахуванням купівельної ціни; розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування заподіяних збитків.

Пунктами 26, 28 Порядку передбачено, що гарантійний ремонт полягає у виконанні робіт, пов`язаних з усуненням недоліків товару для забезпечення використання його за

призначенням протягом гарантійного терміну експлуатації. Усунення недоліків здійснюється шляхом заміни чи ремонту комплектуючого виробу або окремої складової частини, а також виконання регулювальних робіт відповідно до вимог нормативних документів.

Термін виконання гарантійного ремонту узгоджується за домовленістю сторін, але не може перевищувати встановленого законодавством. За кожний день затримки усунення недоліків понад установлений термін виконавець виплачує споживачеві неустойку в розмірі 1 відсотка вартості товару.

Згідно ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», від 6 липня 1995 року N 265/95-ВРіз змінами, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина перша, третя статті 549 ЦК України).

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Пункт 7 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначає, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Аналіз ст. 698 ЦК України дає підстави вважати, що роздрібна купівля-продаж передбачає наступний алгоритм дій продавця та покупця. Так, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товари і оплатити його. Таким чином, наявність у позивача доказів оплати товару свідчить про його отримання, оскільки оплата можлива тільки після прийняття товару покупцем.

Судовим розглядом встановлено, що 19.12.2017 року ОСОБА_1 придбав чотири відеокарти ASUS Radion RX 580 (№ HAC0YZ260363, № HAC0YZ260437, № HAC0YZ261557, № HAC0YZ260410), вартістю 53 952, 00 грн. у магазині PC Shop за адресою: АДРЕСА_1 та з гарантійним терміном обслуговування 33 місяці, що підтверджується копією заказу покупця від 15.12.2017 та гарантійним талоном № 446234 від 19.12.2017.

Відповідно ч. 11 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Вимоги споживача щодо лікарських засобів та виробів медичного призначення розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, передбаченого Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а щодо технічно складних побутових товарів - після пред`явлення розрахункового документа, передбаченого Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу.

Відповідно до «Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових», затвердженого Постановою КМУ від 16.03.2017 № 231, відеокарти відносяться до технічно складних побутових товарів.

На підтвердження факту покупки відеокарт, позивач надав документ, який містить у собі дату продажу зазначених відеокарт, а саме копією заказу покупця від 15.12.2017 та гарантійний талон № 446234 від 19.12.2017.

У межах строку гарантійного обслуговування, а саме 07.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру PC Shop для проведення гарантійного ремонту чотирьох відеокарт № HAC0YZ260363, № HAC0YZ260437, № HAC0YZ261557, № HAC0YZ260410, оскільки позивачем в процесі експлуатації виявлені недоліки у роботі зазначених відеокарт, а саме відсутнє зображення. Даний факт підтверджується копіями документів повернення № 29830, № 29831 від 07 квітня 2018 (а.с.6).

У п. 5 зазначених документах повернення вказано, що у разі затримки з поставкою комплектуючих (відсутністю на складах постачальника) ремонт може бути здійснений у строк перевищуючий 14 днів, але не пізніше 45 днів з моменту виявлення недоліків товару (а.с.6).

03.05.2018 позивачу у сервісному центрі PC Shop замінили відеокарти на нові за № J2C0YZ045934, № J2C0YZ045935 , що підтверджується копією поворотної накладної за гарантією № 31549, № 31550 від 03.05.2018 (а.с.7,8).

15.05.2018 позивачу у сервісному центрі PC Shop замінили відеокарти на нові за № J3C0YZ009105, № J2C0YZ045926 , що підтверджується копією поворотної накладної за гарантією № 31613, № 31614 від 15.05.2018 (а.с.9,10).

Отже, відповідно, заміна несправних відеокарт на нові була здійснена через 38 днів.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ФОП ОСОБА_2 у письмовому вигляді з проханням надати пояснення щодо порушення строків ремонту товару, придбаного у нього та з вимогою про виплату неустойки за порушення строків усунення недоліків товару, що підтверджується копіями письмових звернень ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи (а.с.11-19).

Відповідач, в свою чергу, на письмові звернення позивача надав відповіді, які містяться в матеріалах справи, у яких вказав на те, що внаслідок неможливості проведення ремонту відеокарт, виробник здійснив їх заміну на нові. Вимога про виплату неустойки є необґрунтованою, оскільки порушень Закону України «Про захист прав споживачів» не було та строк ремонту визначався у документах повернення (а.с.20-26).

Представник відповідача в судовому засіданні також зауважив, що у грудні 2017 року ФОП ОСОБА_2 не здійснював підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з 31.07.2017 перестав винаймати приміщення за вказаною адресою, що підтверджується копією додаткової угоди до Договору оренди нежитлових приміщень № 1 від 05.04.2017 (а.с.59).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виходячи з наведених норм ст.ст. 83, 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції приймає надані до апеляційної скарги копії договорів оренди нежитлових приміщень від 05 квітня 2017 року та від 03.05.2018 року, а також додаткову угоду №1 від 30.06.2017 року про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №1 від 05.04.2017 року згідно до п.п.7.1,7 достроково договору від 31.07.2017 року, оскільки апелянтом було доведено, що частково він надав ці докази до суду та у нього виникли труднощі із поданням такого доказу до суду першої інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Доводи апеляційної скарги щодо періодів оренди нежитлових приміщень та часу продажу спірних відеокарт позивачу знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи і приймаються судовою колегією.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Між тим, суд, дослідивши вказані докази суд першої інстанції всупереч положенням ст. 89 ЦПК України не звернув уваги, що в них відсутні відомості про те, що відповідач є продавцем товару або здійснював гарантійний ремонт чи обмін товару відповідно до вказаних норм матеріального права. При цьому суд помилково вважав, що надана відповідачем копія додаткової угоди № 1 від 30.06.2017 до Договору оренди нежитлових приміщень № 1 від 05.04.2017 не може бути належним доказом, оскільки вони мають значення в контексті підтвердження заперечень відповідача, що він в той час, коли позивач придбав товар у магазині та здійснював його гарантійний ремонт та обмін, - не був орендарем приміщень за вказаною адресою. Суд всупереч положень ст.ст. 2, 10, 11, 263 ЦПК України не запропонував відповідачу підтвердити до якого саме Договору оренди була укладена додаткова угода № 1 від 30.06.2017 про дострокове розірвання договору оренди нежитлових приміщень. Як вбачається із додаткових доказів, які відповідач надав у додатках до апеляційної скарги, згідно договору оренди нежитлових приміщень № 1 від 05.04.2017- відповідач дійсно не був орендарем приміщень за адресою вищевказаних магазину та сервісного центру.

Позивач у судовому засіданні надав копію листків з Книги відгуків та пропозицій, зі змісту якої не можливо встановити, що саме ФОП ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . Той факт, що відповідь на заяву позивача ОСОБА_1 у Книзі відгуків та пропозицій надав саме ФОП ОСОБА_2 також не підтверджує цього факту, а може свідчити лише про те, що на той час від вже відновив оренду приміщень сервісного центру.

Як правильно встановив суд ОСОБА_1 придбав 19.12.2017 року 4 відеокарти в магазині « PC Shop»,за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак суд першої інстанції всупереч положенням ст. 263 ЦПК України належним чином не перевірив заперечення відповідача про те, що позивач не надав доказів, що зазначені відеокарти він придбав саме у ФОП ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції всупереч вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України не звернув уваги, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження доводів позову про те, що відповідач є продавцем придбаного ним товару, або здійснював його гарантійний ремонт та обмін. Суд також помилився у своїх висновках щодо усунення недоліків товару поза межами визначеного законом строку, оскільки згідно до наявних у справі копіями документів повернення № 29830, № 29831 від 07 квітня 2018 вказано, що у разі затримки з поставкою комплектуючих (відсутністю на складах постачальника) ремонт може бути здійснений у строк перевищуючий 14 днів, але не пізніше 45 днів з моменту виявлення недоліків товару (а.с.6). Та обставина, що остаточно відбувся не ремонт, а заміна товару на новий в межах строку домовленості, яку позивач не спростував, не свідчить про порушення його законних прав споживача на заміну товара, який має істотні недоліки, які потребують ремонту більше 14 днів, на новий, з чим позивач погодився, що відповідає вказаній нормі ч. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (правова позиція, яка була 17 квітня 2018 року висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, ЄДРСРУ № 73469613).

Таким чином, слід визнати, що вищевказані доводи скарги відповідача є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження, а позивач не довів підстави свого позову.

З огляду на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, при ухваленні оскаржуваного рішення було допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи, колегія суддів на підставі п.п.1,2,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення та відмовляє у задоволенні позову.

Згідно зі змістом ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1057 грн. 20 коп. (а.с.142). Оскільки суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, сплачені ним судові витрати підлягають стягненню на його користь з позивача.

Підстави для звільнення від сплати судового збору не обмежується розглядом справи в суді першої інстанції, оскільки статтею 13 ЦПК України споживачу гарантується апеляційне та касаційне оскарження судового рішення (рішень), прийнятого за результатами розгляду його позову.

У постанові від 21 березня 2018 року № 14-57цс18 колегія суддів Великої Палати Верховного Суду зазначила, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

За таких наведених обставин, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору при розгляді вказаної справи судами першої-касаційної інстанцій.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій, мали би покладатися на позивача. Проте позивач як споживач звільнений від сплати судового збору (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц).

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Отже, слід компенсувати ФОП ОСОБА_2 за рахунок держави документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.1,2,3,4 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Сплачений ФОП ОСОБА_2 . судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1057 гривень 20 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії І.С.Сащенко.

О.М. Хорошевський.