ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року

м. Харків

Справа №635/7203/16-ц

Провадження № 22-ц/818/3499/19

Категорія: трудові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року у складі судді Пілюгіної О.М.,

у цивільній справі №635/7203/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва, третя особа - ОСОБА_2 (ректор Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва, про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

07 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив 25 травня 2017 року та просив визнати незаконним та скасувати наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05.09.2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани», визнати незаконним та скасувати наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09.09.2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1 », поновити його на посаді професора кафедри економічної теорії та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з вересня 2016 року по травень 2017 року в сумі 98542,08 грн., відповідно до уточненого позову від 11 серпня 2017 року розмір збільшився до 131 389,44 грн. (травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.

Суд вирішив: визнати незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05.09.2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани» в частині посилання на прогул за період з 30 серпня 2016 року по 2 вересня 2016 року; визнати незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09.09.2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1 » в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 9 вересня 2016 року; змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 професора кафедри економічної теорії Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва, зазначивши - звільнити професора кафедри економічної теорії, доктора наук ОСОБА_1 з 3 жовтня 2016 року у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України; стягнути з Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2016 року по 3 жовтня 2016 року в розмірі 4209 гривень 15 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року скасовано.

Прийнято нове рішення про часткове задоволення позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказів ХНАУ імені В.В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани» та від 09 вересня 2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1 », поновлення ОСОБА_1 на посаді професора кафедри економічної теорії ХНАУ імені В.В. Докучаєва; а саме:

-визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року № 181-к/1 в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року;

-визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09 вересня 2016 року № 1116-к;

-відмовлено в поновленні ОСОБА_1 на роботі в Харківському національному аграрному університеті імені В.В. Докучаєва на посаді професора кафедри економічної теорії;

-змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 на: «звільнити професора кафедри економічної теорії, доктора наук, ОСОБА_1 , з 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України».

Цим же судовим рішення касаційної інстанції справу в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2018 року справу прийнято в провадження.

Під час нового розгляду судом першої інстанції ОСОБА_1 надав суду листок тимчасової непрацездатності, а також подав уточнену позовну заяву, в якій просив: стягнути з відповідача 1008601,12 гривень, в тому числі 499763 грн. у якості заборгованість заробітної плати та лікарняних; стягнути з відповідача 499763 грн. у якості відшкодування моральної шкоди; стягнути 2075,12 грн. у якості відшкодування витрат на сплату судового збору відповідно до постанови Верховного Суду; стягнути з відповідача 7000 грн. витрат за надання юридичних послуг відповідно до договору від 12 вересня 2016 року; стягнути 16367 грн. заборгованості; у разі встановлення судом факту фальшування бухгалтерських документів направити відповідне подання до прокуратури; зобов`язати відповідача перерахувати на рахунок позивача зазначені кошти; зобов`язати вищий навчальний заклад спростувати в газеті ХНАУ імені В.В. Докучаєва «Знання» незаконні догану та наказ про звільнення позивача з роботи відповідно до постанови Верховного Суду; відповідно до ст. 41 КУпАП за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплату її не в повному обсязі на посадових осіб підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності може бути накладено штраф у розмірі від 30 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; вказував, що безпідставна невиплата заробітної плати більш як один місяць, вчинена умисно керівником підприємства, установи або організації карається штрафом від 500 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або виправними роботами на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років (ст. 175 КК України), а відтак це є підставою для направлення матеріалів стосовно ОСОБА_2 до прокуратури для притягнення останнього до відповідальності відповідно до Закону.

Ухвалою суду першої інстанції 23 травня 2019 року до розгляду прийнято уточнений позов в частині стягнення грошової суми у розмірі 1008601,12 гривень, а в прийнятті інших позовних вимог відмовлено з підстав, передбачених частиною 4 статті 49 ЦПК України.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено у повному обсязі. Цим же рішенням відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за перегляд в касаційному порядку оскаржених ним судових рішень першої та апеляційної інстанцій, а також витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції було прийнято лікарняний, однак незважаючи на це у задоволені позову було відмовлено. Незаконне звільнення було встановлено Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року і таким чином підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати за період з серпня 2016 року по 31 серпня 2017 року складає 131388 + 33887 =165275 гривень. Разом з відпускними та коштів на оздоровлення за 2016, 2017 роки загальна сума складає 165275 + 4 х (10949) = 209071 гривня. Заборгованість за лікарняним складає 8658 гривень, разом з індексацією = 11800 гривень. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ 3% річних складає - 220871х 9% = 19878гривень (заборгованість 3 роки). Всього : 220871 + 19878 = 240749 гривень. Транспортні витрати склали за три роки 259014 гривень. Разом : 240749 + 259014 = 499763 гривні.

Представник Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції вірно надав оцінку доказам по справі та прийняв законне рішення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначав, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 в якості однієї з підстав скасування судового рішення вказує на порушення судом норм процесуального права, але не приводить конкретних фактів такого порушення.

Крім того скаржник не надавв доказів, що підтверджують вину відповідача у спричиненні йому матеріальної шкоди, не дивлячись на те, що суд багаторазово пропонував йому це зробити, та створював для цього можливості. Апеляційна скарга практично складається з чисельних цитат правових норм (здебільше загальних) і детального математичного розрахунку матеріальної шкоди спричиненої позивачу відповідачем.

Відповідно до положень ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, апеляційний суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, а сторонами не оспорено ті обставини, що ОСОБА_1 наказом №745-к від 27.08.2009 року ХНАУ ім. В.В. Докучаєва був прийнятий на посаду доцента кафедри економічної теорії по 31.08.2010 року.

Наказом №592-к від 29.06.2010 року ХНАУ ім. В.В. Докучаєва термін роботи на займаній посаді продовжено за контрактом до 31.08.2017 року.

Наказом №685-к від 22.08.2012 року ХНАУ ім. В.В. Докучаєва ОСОБА_1 був переведений на посаду професора кафедри економічної теорії за контрактом.

Наказом Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05.09.2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани» позивачу оголошено догану за прогули в період з 29.08.2016 року по 02.09.2016 року.

Наказом Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09.09.2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1 » позивача звільнено із займаної посади за прогул, допущений в період з 29.08.2016 року по 09.09.2016 року.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року № 181-к/1 в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року; визнано незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 09 вересня 2016 року № 1116-к; відмовлено в поновленні ОСОБА_1 на роботі в Харківському національному аграрному університеті імені В.В. Докучаєва на посаді професора кафедри економічної теорії; змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 на: «звільнити професора кафедри економічної теорії, доктора наук, ОСОБА_1 , з 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України».

Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що судами належним чином не встановлено час, протягом якого позивач був непрацездатний за станом здоров`я.

Під час нового розгляду справи ОСОБА_1 уточнив вимоги зазначеної частини позову, надав листок тимчасової непрацездатності. Судом прийнято уточнення та встановлено при новому розгляді справи, що позивач перебував на лікарняному в період з 31 серпня 2016 року по 17 вересня 2016 року.

Ухвалюючи 23 травня 2019 року нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив того, що Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року відмовлено в поновленні позивача роботі в Харківському національному аграрному університеті імені В.В. Докучаєва і змінено формулювання звільнення та звільнено з 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням дії трудового контракту. На день звільнення 31 серпня 2017 року позивач не працював в Харківському національному аграрному університеті імені В.В. Докучаєва, а відтак, враховуючи, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що після зміни за рішенням суду формулювання його звільнення, він звернувся до відповідача із заявою про проведення з ним остаточного розрахунку по день звільнення, як це передбачено ст. 116 КЗпП України, то і відсутні підстави вважати, що відповідач несе відповідальність за невиплату вказаних сум і це, за висновком суду, є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП України суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду про відмову у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Дійсно, статтями 116 та 117 КЗпП України, на які посилалися ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, а також суд, відмовлячи у позові, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом указаних норм права всі суми (заробітна плата тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені йому в день звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні цього обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України та з висновком про відсутність вини відповідача у нездійсненні розрахунку з ОСОБА_1 з тих під став, що він не звертався до університету після закінчення обумовленого контрактом строку із заявою про виплату йому заробітку, оскільки предметом спору в дійсності є визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у відповідності до положень статті 235 КЗпП України, а не середнього заробітку за час затримки розрахунку з працівником з вини власника або уповноваженого ним органу, при відсутності спору про його розмір, як це помилково кваліфікували позивач і суд.

Постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2019 року, яке є остаточним, набрало законної сили і, згідно статті 18, частини 4 статті 82 ЦПК України та статті 129-1 Конституції України, має преюдиційну силу та обов`язкове до виконання, встановлено незаконність наказу Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року №181-к/1 в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року та наказу від 09 вересня 2016 року №1116-к про звільнення ОСОБА_1 за прогул, а також змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 на звільнення з 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування і виплату цього середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач зобов`язаний здійснити за рішенням суду, який має визначити розмір цього середнього заробітку, а не в залежності від того, чи звертався за розрахунком незаконно звільнений працівник.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин),а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 п.2 Порядку в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З урахуванням перебування ОСОБА_1 з 01.07.2016 року по 26.08.2016 року у відпустці та з 31 серпня 2016 року по 17 вересня 2016 перебуванням на лікарняному то заробітна плата за останні два повні місяці роботи перед звільненням (травень, червень 2016 року) становила 7879 грн. 79 коп. , середньоденна заробітна плата за два останні повні місяці роботи становить 328 грн. 32 коп.

Наказом ректора Харківського аграрного університету ім. В.В. Докучаєва від 07.11.2016 року (том 1 а.с. 161) встановлено, що листок непрацездатності ОСОБА_1 до відділу кадрів надано не було та адміністрацією університету про це не повідомлено. При надходженні листка непрацездатності до відділу кадрів не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності наказано виплатити матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням професору економічної теорії ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 № 2240-III, підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Районні, міжрайонні, міські виконавчі дирекції відділень Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

Частиною 5 статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що матеріальне забезпечення виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебуває на її утриманні.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач не здав до Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєвалисток непрацездатності № 910476, оскільки він на протязі розгляду справи знаходився у позивача і оригінал якого був долучений ним до матеріалів справи 27.02.2019 року і таким чином не вбачається вини відповідача, щодо не нарахування за листком непрацездатності.

З довідки про доходи ОСОБА_1 від 10.01.2017 року вбачається, що йому було нараховано 1442 грн. 27 коп. (том 2 а.с. 154)

Кількість робочих днів за період з 18.09.2016 року по 31 серпня 2017 року становить 238, а відтак на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 78 140 грн. 16 коп. (243 * 328,32 = 78 140 грн. 16 коп.).

Отже, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню в межах визначеної за наведеним вище розрахунком суми, тобто - 78 140 грн.16 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат за надання юридичних послуг колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Висновок суду в цій частині рішення відповідає обставинам справи та положенням ст.ст.12, 43, 81, 89, 137, 141 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування чи зміни цієї частини рішення суду щодо судових витрат.

Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вимоги про постановлення нового судового рішення про задоволення відшкодування моральної шкоди, про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції за весь час прострочення, про вжиття інших заходів до відповідача та третьої особи не підлягають задоволенню у цій справі та в цьому провадженні, оскільки знаходяться поза межами, передбаченими судового розгляду даної справи, передбачених ст.ст.13, 367 ЦПК України, оскільки не були предметом розгляду по суті в суді першої інстанції.

Оскільки згідно Постанови Верховного Суду від 14 листопада 2018 року та ухвали суду першої інстанції від 23.05.2019 року про застосування частини 4 статті 49 ЦПК України суд розглядав і вирішив справу в межах позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то ОСОБА_1 , відповідно до ст.4 ЦПК України, не позбавлений права звертатися до суду із такими позовними вимогами, які судом не вирішувалися, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому витрат за надання юридичних послуг відповідно до договору від 12.09.2016 року, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим.

Розмір витрат які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Статтями 26, 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, звертаючись до суду з заявою про розподіл судових витрат понесених на правничу допомогу ОСОБА_1 надав акт приймання передачі юридичних послуг до договору про надання юридичних послуг від 12.09.2016 року (том 2 а.с. 151-151), відповідно до якого цей договір укладений між позивачем та ТОВ «Юридична компанія «Дартлі Груп», в особі директора Грішина А.В . , що відповідно до норм ЦПК та Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" не може слугувати належними доказами понесених витрат у цій справі пов`язаних з оплатою послуг саме як послуг адвоката.

Крім того, акт прийому-передачі наданих юридичних послуг за договором про надання правової допомоги надано без детального опису наданих послуг з зазначенням кількості годин, та позивачем не надано квитанція про сплату коштів відповідно до договору про надання юридичних послуг від 12.09.2016 року.

Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині відмови ОСОБА_1 у позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п. 3, 4 ст. 376, ст.ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати і постановити нове.

Позов ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва на користь ОСОБА_1 78 140 грн. 16 коп. у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина