Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Вереш А.В.

за участю :

представника позивача - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що 03.05.2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району, про що було зроблено актовий запис - №51. У шлюбі у них народилася донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, взаємоповаги один до одного, нехтування відповідачем сімейними цінностями , що призвело до фактичного припинення з липня 2018 року шлюбних відносин між подружжям . Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. У зв`язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 , жодної участі у вихованні та утриманні доньки не приймає, ухиляється від її утримання, матеріальної допомоги на утримання не надає. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дитину найнеобхіднішим. На даний час донька знаходиться повністю на її утриманні.

З посиланням на викладене позивач просить суд: шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 03.05.2014 року у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис - 51 - розірвати; стягнути з відповідача - ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю.

В ході розгляду справи, 15 березня 2019 р. позивач, скориставшись наданими їй правами передбаченими ст. 49 ЦПК України, подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2500,00 (дві тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 01.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття із врахуванням індексації, в решті заявлені позовні вимоги залишені без змін. Заява мотивована тим, що відповідач сплатив їй кошти, як аліменти на утримання дитини за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 рік, а відтак просить стягувати аліменти з березня 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 вимоги заяви про зменшення позовних вимог підтримала, просила задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові та заяві. Також вказала, що з липня 2018 роки подружжя проживають окремо один від одного.

Відповідач у судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнав частково, не згідний на розірвання шлюбу. Вказав, що дитина за ним сумує і дуже радіє коли його бачить. Пояснив, що основна причина розірвання шлюбу в тому, що мало приділяв часу сім`ї, був зайнятий на роботі весь час. Також вказав, що дружина не бажає примиритися і строк наданий судом для примирення не надав результату.

15.03.2019 року відповідачем ОСОБА_1 через канцелярію суду подано заяву про визнання частини позовних вимог.

15.03.2019 року позивачем ОСОБА_2 через канцелярію суду подано письмову заяву про зменшення позовних вимог.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

29.05.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду призначено подружжю строк для примирення , провадження у справі зупинено.

09.08.2019 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду поновлено провадження у справі.

Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 03.05.2014 року, який був зареєстрований у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис - №51, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.05.2014 року, оригінал якого наявний в матеріалах справи.

У даному шлюбі у сторін народилася донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи.

Як встановлено судом ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , що стверджується довідкою про склад сім`ї виданою ТОВ «ЖРЕР № 8» від 02.10.2018 року № 965.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Шлюбні відносини між подружжям, як стверджує позивач у позовній заяві припинені і вказані обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювались.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Водночас, суд бере до уваги, що наданий подружжю судом строк для примирення не надав позитивних результатів.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки .

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідач ОСОБА_1 свій обов`язок утримувати доньку, що передбачений ст. 180 СК України не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частцівід доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2019 рік" затверджено на 2019 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2019 року - 1626 гривень, з 01 липня 2019 року 1699 грн. , на дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан позивача,стан здоров`я, потреби дитини, та розмір отриманого відповідачем доходу , відсутність у відповідача інших утриманців, враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків та визнання відповідачем вимог про стягнення аліментів.

Як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено проте не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини.

Будь яких обставин, що перешкоджали б відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в судовому засіданні не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, а також визнання відповідачем вимог про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у її утриманні,а також покладення обов`язку утримання дитини на обох батьків, слід визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно на утримання дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовольняючи позовні вимоги .

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Обгрунтованими є і вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Відповідно до ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З пояснень сторін наданих в судовому зсіданні не вбачається наявність спору щодо визначення проживання їх спільної дитини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину та визнання відповідачем зменшених позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Водночас , суд враховує вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача з березня 2019 року, так як відповідач сплатив позивачу кошти, як аліменти на утримання дитини за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 рік, а відтак аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з 01.03.2019 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України та ст.ст. 105, 110,112 , 180 - 182, 184 ,191 Сімейного Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Зменшені позовні вимоги ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити .

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 03.05.2014 року у виконкомі Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис - 51 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 2500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері - ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачену нею суму судового збору в розмірі 1409,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Дата складання повного судового рішення - 06.09.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца