ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6640/19 Справа № 209/202/19 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Панченка Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року про закриття провадження

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство Банк Михайлівський, про захист прав споживачів фінансових послуг та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство Банк Михайлівський (далі ПАТ Банк Михайлівський), про захист прав споживачів фінансових послуг та стягнення коштів.

Позивачка просила суд: визнати протиправними віднесення уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ Банк Михайлівський переказів коштів, здійснених 19.05.2016 року з рахунку ТОВ Інвестиційно-розрахунковий центр на рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що належить позивачу, загальною сумою 76550,28 грн. до категорії правочинів і визнання їх нікчемними, та стягнути з відповідача суму гарантованого відшкодування за вкладами в сумі 76 550,28 грн., інфляційні втрати в сумі 8 880,00 грн., три проценти річних в сумі 5 282,00 грн., пеню за прострочення зобов`язання в сумі 68 895,00 грн.

У лютому 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.05.2019 року клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі задоволено частково.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ПАТ Банк Михайлівський, про захист прав споживачів фінансових послуг та стягнення коштів в частині позовних вимог про визнання протиправними віднесення уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ Банк Михайлівський переказів коштів, здійснених 19.05.2016 року з рахунку ТОВ Інвестиційно-розрахунковий центр на рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що належить позивачці, загальною сумою 76 550,28 грн. до категорії правочинів і визнання їх нікчемними та стягнення з відповідача суми гарантованого відшкодування за вкладами в сумі 76 550,28 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, третя особа просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивачки без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно з статтями 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, право якої порушено, може скористатися відповідно до статті 16 ЦК України, не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Спір у цій справі виник у зв`язку з невключенням Фондом позивачки до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Правовідносини у цій справі врегульовано Законом України № 4452-VI Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку зі створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та НБУ (стаття 1).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах Урядовий кур`єр, Голос України та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI, для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм Фонд є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. Уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI граничного розміру відшкодування за вкладами.

З огляду на вказані приписи, колегія суддів вважає, що правовідносини стосовно отримання вкладником гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми мають управлінський характер і складаються між Фондом та вкладником без участі банку-боржника. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції з організації виплати гарантованого державою відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір стосовно права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000,00 грн. (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 12.04.2018 року у справі № 820/11591/15, від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15, від 03.10.2018 року у справі № 367/2089/15-ц, від 14.11.2018 року у справі № 127/25132/17, від 23.01.2019 року у справі № 186/658/17-ц, від 27.02.2019 року у справі № 750/788/18, від 27.02.2019 року у справі № 161/11401/17, від 13.03.2019 року у справі № 554/22/18 та інших.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що позивачка претендує на відшкодування Фондом коштів за вкладом в сумі 76 550,28 грн., тобто у межах встановленого законом граничного розміру відшкодування, колегія суддів вважає наявність ознак публічно-правового характеру відносин Фонду з позивачем з приводу відшкодування гарантованої суми банківського вкладу. А тому відхиляє як неприйнятні з огляду на усталену судову практику доводи позивачки про те, що ця справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка не позбавлена права захистити своє право на відшкодування коштів за банківським вкладом за рахунок коштів Фонду шляхом пред`явлення позову в порядку адміністративного судочинства про зобов`язання відповідача включити позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню відповідно до п.1 ч.2 ст. 27 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Тільки з моменту затвердження Фондом реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, між сторонами виникають цивільні правовідносини з приводу виплати Фондом вкладнику гарантованої суми відшкодування коштів за банківським вкладом за рахунок коштів Фонду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів не було встановлено порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни ухвали суду.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ухвала постановлена з неповним з`ясуванням судом обставин справи, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко