Справа № 368/1040/19
провадження № 2/368/549/19
Рішення

Іменем України

"16" вересня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

позивач просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем, ОСОБА_2 , який зареєстрований 04 липня 2014 року відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 93, залишивши їй шлюбне прізвище - ОСОБА_3 , стягнути з відповідача на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати пов`язані з розглядом даної справи, обґрунтовуючи позов наступним.

04 липня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 93.

Від спільного шлюбу мають малолітню дитину, дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає спільно з нею та перебуває на її утриманні.

Спільне життя з відповідачем не склалося, через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів, небажання відповідача вести нормальний сімейний спосіб життя, сварки в сім`ї в присутності дитини, унаслідок чого наше подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам їхньої дитини.

Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери.

В процесі спільного проживання вони стали байдужими один до одного, утратили почуття любові, що є обтяжливим для них обох.

Вона з відповідачем, на даний час, на протязі близько двох років, подружніх стосунків не підтримує, спільного господарства та сімейного бюджету з ним не веде, проживає окремо.

Крім цього, відповідачем фактично створена друга сім`я з іншою жінкою з якою вони мають спільну дитину.

За таких обставин вважає, що їхній шлюб з відповідачем носить формальний характер, при його фактичному розпаді.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 СК України.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших а сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно частини 4 примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем позбавляє її можливості в майбутньому зареєструвати можливий повторний шлюб з іншим чоловіком, так як відповідно до ч. 1 статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, а згідно частини 2 вказаної статті жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу згідно ч. 1 статті 110 СК України може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно частини 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, міжнародного документу, який ухвалений 20 листопада 1959 року на 14-й сесії ГА ООН, для повного і гармонійного розвитку своєї особистості дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з матір`ю.

Спору з відповідачем, що до місця проживання спільної неповнолітньої дитини в них немає, вона залишається проживати з нею, а з батька дитини за рішенням суду стягуються аліменти на її утримання.

Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що в матеріалах є повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з`явився без поважних причин і ухвалює заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Вислухавши позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований 04.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького управління юстиції у Київської області, актовий запис № 93.

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом частини 2 статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Оскільки сім`я сторін існує лише формально і зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам їхньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі ОСОБА_3 .

Що стосується судових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. Позивачем при подачі позову було проведено оплату в сумі 768 грн. 40 коп., тому вказані витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст. ст. 251-265, 293 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), який був зареєстрований 04.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького управління юстиції у Київської області, актовий запис № 93 - розірвати.

Позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 18.09.2019 р.

Суддя І.І. Шевченко