Справа № 298/166/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

з участю секретаря судових засідань Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковосервіс», 3-ї особи Сектору державної реєстрації Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2018 року, ухвалене суддею Тарасевич П.П.,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковосервіс», 3-ї особи Сектору державної реєстрації Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивував тим, що 20 липня 1993 року він придбав в ОСОБА_2 металічні деталі ангару НДС-28 та сплатив йому на той період 2 486 340,00 карбованців, що в гривневому еквіваленті складає 569 123,23 гривень. Цей ангар він придбав на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.07.1993 року, який в подальшому було встановлено за адресою с . Кострино (бувша територія ферми колгоспу «Вільна Верховина » , територія ТОВ « Ковосервіс »), Великоберзнянський район, Закарпатська область. На даній території розміщені об`єкти ТОВ «Ковосервіс», однак вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку не була відведена цьому підприємству.

Зазначав, що відповідач незаконно утримує його майно, а саме ангар, незаконно ним володіє та не допускає його до нього, так як він знаходиться на території, яка обнесена парканом ТОВ «Ковосервіс», чим порушує його конституційне право на власність. Про порушення своїх прав він дізнався під час апеляційного розгляду справи № 298/389/17, в ході розгляду якої відповідачем було надано суду витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з яким ТОВ «Ковосервіс» з 12.11.2015 року є одноосібним приватним власником єдиного майнового комплексу, складовою частиною якого є спірний ангар.

Вважає, що при реєстрації права власності єдиного майнового комплексу за ТОВ «Ковосервіс» відповідач надав документи, які не давали йому права включити цей ангар у єдиний майновий комплекс, так як було подано: договір купівлі продажу від 12.05.1993 року, укладений між правлінням колгоспу «Вільна Верховина» та СП «Ковосервіс», згідно з яким останній придбав незакінчену двоповерхову будову (літера А) та договір купівлі продажу від 14.02.1995 року, укладений між правлінням КГСП «Красія» та СП «Ковосервіс», згідно з яким останній придбав гаражі (літера В).

Вказував, що первинної документації, щодо придбання відповідачем ангару у останнього відсутні, оскільки дані металеві конструкції є його власністю. Він не передавав їх у статутний фонд товариства чи в інший спосіб, тобто реєстраційна служба не мала права зареєструвати за відповідачем право власності на ангар, чим порушила його право власності.

Посилаючись на наведені обставини, просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26093455 від 12.11.2015 року, в частині включення до єдиного майнового комплексу ТОВ «Ковосервіс» об`єкту нерухомого майна під літерою "Б", ангар, загальною площею: 782,8 кв.м., матеріал стін: цегла, реєстраційний номер № 08; номер запису про право власності: 12022250.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатскої області від 11 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення директора ТОВ «Ковосервіс Бойко Л.Н. та представника відповідача Зав`ялова М.В., які апеляційну скаргу не визнали, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 придбав в ОСОБА_2 металеві деталі (конструкції) ангара НДС-28, за який сплатив йому 2 486 340,00 карбованців, що стверджується договором купівлі-продажу від 20.07.1993 року, який посвідчений Першою українською державною нотаріальною конторою та рахунками №35, №36 від 16.07.1993 року (а.с.10-12).

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08.06.2017 року (справа № 298/389/17), що набрало законної сили, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ «Ковосервіс» про усунення перешкод у користуванні правом власності відмовлено. Цим рішенням встановлено, що оскільки позивач на підтвердження свого права власності на ангар посилається лише на договір купівлі-продажу від 20.07.1993 року, предметом якого є металеві деталі (конструкції) ангара, в той час як спірний ангар є об`єктом нерухомості й потребує державної реєстрації права власності на нього, а ТОВ «Ковосервіс» є законним власником такого, то немає підстав вважати права ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду, порушеними (а.с.13-19).

Отже, зазначеним рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є власником спірного ангара, оскільки таким є ТОВ «Ковосервіс».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач є власником спірного ангару, не заслуговують до уваги і спростовуються наведеним вище рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08.06.2017 року, що набрало законної сили, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2015 року, згідно з яким власником ангара загальною площею 782,8 к.м. є ТОВ «Ковосервіс» (а.с.6-7).

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у позові за його недоведеністю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді