ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3184/19 Справа № 210/5480/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 15 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Скотар Р.Є. у місті Кривому Розі, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про витребування майна.

В уточненій редакції позовної заяви від 03.05.2018 р. просила визнати її особистою власністю меблевий м'який куточок «Неаполь», вартістю 4200,00 грн., холодильник двокамерний марки «Индезит» - 3399,00 грн. та витребувати вказане майно у ОСОБА_2., а у разі відсутності вказаного майна стягнути з ОСОБА_2. на її користь його вартість 7599,00 грн.; визнати спільною сумісною власності подружжя її та ОСОБА_2.: телевізор марки «Самсунг» вартістю 6723,00 грн., мультиварку «Редмонд» - 832,50 грн., бездротовий маршрутизатор ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт вартістю 583,25 грн. на загальну суму 8421,90 грн. та стягнути з ОСОБА_2. Ѕ частку вказаного майна в грошовому еквіваленті - 4210,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем у справі з 15.03.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.09.2016 року. Після реєстрації шлюбу, вона стала мешкати разом із чоловіком у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1, куди вона перевезла речі, придбані нею до укладення шлюбу: меблевий м'який куточок «Неаполь» та холодильник двокамерний марки «Индезит». Крім того, під час шлюбу ними було придбано - телевізор марки «Самсунг» вартістю 6723,78 грн., мультиварка «Редмонд» - 832,50 грн., бездротовий маршрутизатор ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт. Після припинення шлюбних стосунків, відповідач закрив доступ до квартири, в якій залишилися зазначені речі. У добровільному порядку повернути її особисте майно та поділити спільно нажите у шлюбі, відмовляється, тому вона звернулася до суду з цим позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про повне задоволення її змінених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує на упереджену позицію суду, який прийняв позицію відповідача щодо недоведеності стороною позивача факту знаходження спірного майна в квартирі відповідача на час вирішення спору в суді. При цьому зазначає, що вона давала суду свідчення про те, що відповідач позбавив її можливості попасти в його квартиру та надати документи на майно, яке вона придбала особисто до шлюбу. Не погоджується позивач і з тим, що надані нею фотознімки спірного майна суд не прийняв як належні та допустимі докази.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник відповідача ОСОБА_2. - адвокат Ямковий В.І., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначає, що саме позивач мала довести факт перебування спірного майна у відповідача, а в разі неможливості подання суду вказаних доказів самостійно, просить суд про сприяння їй в цьому, проте подібних клопотань під час розгляду справи не заявлялось. На думку представника відповідача, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не заслуговують на увагу, а тому не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що сторони перебували з 15.03.2013 року в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірвано 12.09.2016 року рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 12.09.2016 року. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 23.09.2016 року (а.с.6).

З дублікату квитанції про сплату № б/н від 12.10.2011 року вбачається, що ОСОБА_7 (прізвище позивача до реєстрації шлюбу з відповідачем) /а.с.6 зворот/ в магазині «Твій день» придбала м'який куточок «Неаполь» арабка вартістю 4200,00 грн. Дублікат квитанції посвідчено печаткою СПД Мошенська Н.В./а.с.7/.

Згідно з довідкою №21/66-9-73 від 16.11.2016 р. ПАТ «Банк Форвард» кредитний договір №96358071 від 04.04.2012 р., укладений банком з ОСОБА_9, на суму 3399,00 грн. погашено станом на 15.11.2016 року /а.с.8/. Грошові кошти за кредитом №96358071 надано для придбання холодильника «Индезит» вартістю 3199,00 грн. в магазині «Ельдорадо» за адресою: м.Кривий Ріг, пл.Горького, буд.8 /а.с.9/.

Придбання телевізору марки «Самсунг», мультіварки «Редмонд» - 832,50 грн., бездротового маршрутизатора ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт. підтверджується довідкою №21/66-9-77 від 16.11.2016 р. ПАТ «Банк Форвард», згідно з якою кредитний договір №108789358 від 04.09.2013 р., укладений банком з ОСОБА_9, на суму 6723,78 грн. погашено станом на 15.11.2016 року.

Грошові кошти за кредитом №108789358 надано для придбання телевізора (марку, діагональ телевізора не зазначено) вартістю 6723,78 грн. в магазині «Фокстрот» за адресою: м.Кривий Ріг, пр.Металургів, буд.36 /а.с.10,11/.

З видаткової накладної №КРМТ-0140-7084818 від 20.04.2015 року видно придбання бездротового маршрутизатора ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт. вартістю 583,25 грн. та мультиварки «Редмонд» RMC-М5425 вартістю 1415,75 грн. в ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» (печатка ТОВ«САВ-ДІСТРИБЬЮШН», підпис особи, яка відвантажила товар відсутні) /а.с.50/.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволені її позовних вимог керувався нормами статей 57, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, й виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами факту перебування спірного майна у відповідача, а також не конкретизувала обраний нею спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1ст. 61 СК).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, можуть бути: квартири, жилі та садові ділянки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна та робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник стосовно особистого майна позивача та майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Так, судом було встановлено, що м'який куточок «Неаполь» арабка вартістю 4200,00 грн. та холодильник «Индезит» вартістю 3199,00 грн. були придбані позивачем до укладення шлюбу з відповідачем.

Разом із цим, з наданої банком довідки №21/66-9-77 від 16.11.2016 р. вбачається, що позивачу надано грошові кошти на придбання холодильника, однак документів на придбаний холодильник, розрахунковий документ суду не надано.

Також, надані позивачем довідка №21/66-9-77 від 16.11.2016 р. ПАТ «Банк Форвард» та видаткова накладна №КРМТ-0140-7084818 від 20.04.2015 про придбання побутової техніки під час перебування у шлюбі не містять повної інформації щодо марки та моделі (телевізор) та не посвідчені належним чином ( мультиварка, маршрутизатор), а отже не є належними та допустимими доказами.

Суд також допитав свідків ОСОБА_10 (подругу позивача) та ОСОБА_11 (тітку позивача) і встановив, що пояснення цих свідків не містять конкретної інформації щодо спірного майна та місця його перебування.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 Сімейного кодексу України встановлено, що жінка і чоловік мають право на розподіл майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відомості щодо домовленості між сторонами або укладення шлюбного договору суду не надано.

У відповідності зі ст.71 Сімейного Кодексу України, суд при вирішенні спору про поділ майна бере до уваги інтереси дружини, чоловіка й обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, викладених в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Аналіз наведених норм права вказує на те, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Судом встановлено, що меблевий м'який куточок «Неаполь» та холодильник двокамерний марки «Индезит» набуто позивачем до укладення шлюбу, джерело отримання грошових коштів на його придбання не має значення для вирішення спору.

Пояснення свідка ОСОБА_11, що телевізор марки «Самсунг», мультиварка «Редмонд», бездротовий маршрутизатор ТР-LINK TL-WR841N 300 Мбіт придбано за грошові кошти матері позивача, не підтверджено письмовими доказами, тому залишені судом поза увагою.

Фото, надані позивачем в яких на фоні зображено телевізор «Самсунг», холодильник (марка на фото не відображена), м'який куточок /а.с.55-57/, не відображують час та місце їх здійснення, а також відповідність тій маркі, що вказує позивач.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Обравши способом захисту витребування її особистого майна у відповідача, позивач у силу ст.10 ЦПК зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог, тобто надати докази, що належне їй майно знаходиться у відповідача.

Разом із цим, як правильно зазначив суд, позивачем для захисту одного порушеного права обрано два альтернативні способи захисту - витребування майна, а у разі відсутності вказаного майна - стягнення з відповідача на її користь його вартості, тобто, позивачем не конкретизовано спосіб захисту своїх порушених прав, окрім того позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначене нею спільне майно та її особисте майно знаходилося і знаходиться у відповідача, в його квартирі.

Проаналізувавши зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2. про витребування майна, а у разі відсутності вказаного майна - стягнення з відповідача на її користь його вартості не можуть бути задоволені з наведених вище підстав.

Отже, на думку колегії суддів, з'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи позивача і заперечення відповідача та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: