ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 640/14107/18

провадження № 22-ц/818/3571/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Бровченка І.О.

учасники справи:

позивач : Національна академія національної гвардії України;

відповідачі : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом Національної академії національної гвардії України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року, ухвалене суддею Шаренко С.Л., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року Національна академії Національної гвардії України звернулась із позовною заявою до відповідачів, в якій просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 21 133, 86 гр. матеріальних збитків, заподіяних діями, які кваліфіковані як злочин.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що військовослужбовці Академії внутрішніх військ МВС України (правонаступник - Національна академія Національної гвардії України) в період часу з 06.04.2014-08.04.2014 відповідно до розпорядження командувача внутрішніх військ МВС України від 07.04.2014 № 3/17/1-1062 здійснювали несення служби по охороні громадського порядку біля будівлі Харківської обласної адміністрації.

Відповідно до вимог наказу МВС України від 05.07.2005 № 521 та наказу МВС України від 04.02.2013 № 330 особовий склад Академії був екіпірований спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони. В результаті сутички з агресивно налаштованими громадянами, частина спеціальних засобів була захоплена громадянами, що перебували в ХОДА. По закінченню несення служби під час перевірки стану та наявності засобів індивідуального бронезахисту було виявлено нестачу матеріальних цінностей на загальну суму в 21133, 86 грн.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2017 р. визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та встановлена участь зазначених осіб у масових заворушеннях 07.04.2014 р., в тому числі, і в приміщенні Харківської обласної державної адміністрації. Задоволені позовні вимоги Академії внутрішніх справ МВС України про відшкодування майнової шкоди в сумі 21133,86 гр., який ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.01.2018 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

Позивач зазначає, що завдана матеріальна шкода Академії обґрунтовується матеріалами службового розслідування, проведеним за фактом втрати та пошкодження спеціальних засобів активної оборони на загальну суму 21 133,86 грн. вироком суду, яким встановлена участь відповідачів у масових заворушеннях, де було втрачене та пошкоджене майно особового складу Академії.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Національної академії Національної гвардії України 21 133,86 грн. суму завданої майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір по 792 грн. 50 коп. з кожного в дохід держави.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилався на те, що суд у своєму рішенні не навів жодного достовірно встановленого та дослідженого доказу, що в результаті сутички з агресивно налаштованими громадянами частина майна була пошкоджена, а інша частині захвачена саме апелянтом. Звертає увагу суду на те, що у позовній заяві позивач вказує на те, що по закінченню несення служби під час перевірки стану та наявність засобів індивідуального броне захисту було виявлено нестачу матеріальних цінностей, при цьому будь-яких доказів ні у вироку суду ні під час розгляду вказаної справи, які б свідчили про причетність апелянта до зникнення або нестачі таких матеріальних цінностей встановлено не було. Також вказує на те, що факт нестачі матеріальних цінностей на загальну суму 21 133,86 грн. підтверджується лише висновком службового розслідування від 15.03.2014 року № 231, проведеного на підставі Наказу Академії внутрішніх військ МВС України від 15.04.2014 року № 231 та затвердженого Наказом т.в.о. начальника Академії внутрішніх військ МВС України. Зазначений документ не є висновком експертизи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що в період часу з 06.04.2014-08.04.2014 відповідно до розпорядження командувача внутрішніх військ МВС України від 07.04.2014 № 3/17/1-1062 військовослужбовці Академії внутрішніх військ МВС України (правонаступник - Національна академія Національної гвардії України) здійснювали несення служби по охороні громадського порядку біля будівлі Харківської обласної адміністрації.

Відповідно до наказу МВС України від 05.07.2005 № 521 та наказу МВС України від 04.02.2013 № 330 особовий склад Академії був екіпірований спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони. В результаті сутички з агресивно налаштованими громадянами частина майна була пошкоджена, а інша частина захвачена мітингуючими громадянами. По закінченню несення служби під час перевірки стану та наявності засобів індивідуального захисту та матеріальних цінностей , було виявлено нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 21 133 грн. 86 коп., що підтверджується висновком службового розслідування від 15.04.2014 №231, проведеного на підставі Наказу Академії внутрішніх військ МВС України від 15.04.2014 №231 та затвердженого Наказом т.в.о. начальника Академії внутрішніх військ МВС України від 21.04.2014.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2017 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України - вчинення активних дій (участі) у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особами, погромами, підпалами, знищенням майна, опором представникам влади із застосуванням зброї та інших предметів, які використовувалися як зброя, який ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.01.2018, змінено, дії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кваліфіковані за ст.294 ч.1 КК України як активна участь у масових заворушеннях, що супроводжувались захопленням будівлі.

Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, судом встановлено, що протиправними діями, в тому числі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які виразилися в активній участі у масових заворушеннях, було пошкоджене та відібране майно військовослужбовців, що здійснювали охорону будівлі ХОДА, яку захватили, в тому числі, відповідачі у справі, була завдана матеріальна шкода Академії внутрішніх військ МВС України ( зараз - Національній академії Національної гвардії України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1-3 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода- наслідком.

Позивач вказує, що шкоду заподіяно відповідачем, тому відсутність вини у заподіянні шкоди повинен доводити саме відповідач.

Дійсно, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що більше 70 осіб приймали участь у масових заворушеннях у приміщенні Харківської обласної державної адміністрації та Національна академія Національної гвардії України заявила один і той же позов, але без конкретизації ступеня вини конкретного відповідача, тому вважає що у позивача відсутні докази його причетності до зникнення спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За змістом зазначеної норми закону спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. При цьому не обов`язково, щоб дії або бездіяльність, які завдали шкоди іншим особам, співпадали за часом. Дане правило поширюється на випадки, коли неможливо встановити, яка дія та в якій мірі спричинила настання такого наслідку.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України).

Таким чином, солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі та умовою такої відповідальності - є наявність спільних дій.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що шкода в розмірі 21 133, 86 грн. є неподільним результатом дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тому вони повинні нести солідарну цивільно-правову відповідальність.

Звернення позивача з вимогами про відшкодування шкоди лише до частини солідарних боржників відповідає приписам ч. 1 ст. 543 ЦК України.

Судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України є законним і обґрунтованим, і доводами апеляційної скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

І.О. Бровченко