ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/1074/19 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Воронцової Л.П.,

секретар Давиденко І.О.

розглянувши у судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області, ухваленого 18 квітня 2019 року о 15 годині 49 хвилин у місті Херсоні під головуванням судді Прохоренко В.В. та складенням повного тексту 23 квітня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі органів судової влади, представником якої є Міністерство юстиції України, про визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

у липні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що протягом 2008-2018 років він звертався до судових установ з приводу користування та оплати електроенергії і комунальних послуг, які повинна надавати Житлово-експлуатаційна дільниця (дочірнє підприємство) ВАТ ХЗБМ-1, на його думку ухвалені судами рішення свідчать про порушення принципу справедливості, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини, такими рішеннями він зазначив:

-рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 16 січня 2008 року за позовом до ХМЕМ та ВАТ ЕК «Херсонобленерго» про укладення договору користування електроенергією, ухвалене під головуванням судді Ратушної В.О., яким йому відмовлено у задоволенні позову через відсутність у нього договору з ХМЕМ;

-рішення цього ж суду від 29 травня 2014 року за позовом до ВАТ ЕК «Херсонобленерго» та ЖЕД про приведення до норм чинного законодавства користування та оплату електроенергії, ухвалене під головуванням судді Решетова В.В., яким у задоволенні його позову було відмовлено через віднесення ЖЕД до населеного пункту, після отримання 12 березня 2015 року протилежне роз`яснення НКРЕ він подав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у задоволенні якої суддею Іванищуком А.А. було відмовлено з підстави, що заявник міг раніше звернутися до НКРЕ за висновками;

-рішення цього ж суду від 17 грудня 2014 року за позовом щодо незаконного застосування ЖЕД тарифів, скасованих судом, неналежного розрахунку боргу за електроенергією та ненадання послуг по утриманню будинку, ухвалене під головуванням судді Гордимова А.В., яким у задоволенні позову відмовлено, 02 вересня 2015 року він звернувся до суду з метою з`ясування, чи є ЖЕД «населеним пунктом», розгляд справи відкладався з різних підстав і вона не розглянута до цього часу;

-рішення цього ж суду від 28 травня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Дорошинської В.Е., за позовом ЖЕД про стягнення боргу за комунальні послуги та електроенергію та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про захист прав споживачів та визнання безпідставними застосування ЖЕД тарифів на комунальні послуги, яким позов ЖЕД задоволено, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

02 листопада 2015 року Апеляційний суд Херсонської області скасував рішення Дніпровського районного суду міста Херсона в частині стягнення боргу з підстави застосування нечинних тарифів, а обсяг спожитої електроенергії розраховувався за нормами постанови КМУ № 959, яка призначена для нарахування пільг, та залишив в силі рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову з підстави неналежного способу захисту та поновлення порушеного права відмовою у задоволенні позовних вимог ЖЕД, при цьому суд не визначив порядок і розмір оплати комунальних послуг, порядок і розмір визначення обсягу електроенергії і її вартості, тобто не вирішив спір по суті, також суд допустив помилку в посиланні про те, що ЖЕД у своїх розрахунках визначає обсяг використаної електроенергії за п. 2.2. Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою НКРЕ № 498 від 23 квітня 2012 року, тоді як ЖЕД розрахувала обсяг використаної електроенергії за ч. 1 постанови КМУ № 959 від 01 грудня 1999 року.

15 червня 2016 року Вищий спеціалізований суд України скасував рішення апеляційного суду від 02 листопада 2015 року та направив справу на новий розгляд до цього ж суду, вказавши, що суд при визначенні боргу повинен зобов`язати позивача надати належний розрахунок боргу за електроенергією, застосувати тарифи, які діяли до тарифів визнаних судами нечинними.

До початку нового розгляду справи ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду Херсонської області заяви від 17 серпня 2016 року та від 30 серпня 2016 року про зупинення провадження по справі № 666/652/15-ц, у зв`язку з тим, що у Дніпровському районному суді міста Херсона розглядається його позов від 02 вересня 2015 року про з`ясування питання, чи була коли-небудь ЖЕД «населеним пунктом», однак вказану заяву було відхилено.

23 лютого 2017 року Апеляційний суд Херсонської області у складі суддів Бездрабко В.О., Приходько Л.А., Кузнєцової О.А. повністю відхилив без будь-якого мотивування всі надані ним заперечення, докази та норми законів і підзаконних актів, на які ОСОБА_1 посилався, та усупереч вимогам ухвали ВССУ від 15 червня 2016 року визнав «обґрунтовано проведеним» розрахунок ЖЕД та стягнув з ОСОБА_1 борг за електроенергію, якою він не користувався.

23 жовтня 2007 року ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду було скасовано рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 373 від 15 серпня 2006 року, однак у суді апеляційної інстанції ЖЕД заявила, що рішення виконавчого комітету не скасовувалося, і суд апеляційної інстанції усупереч ухвалі ОААС від 23 жовтня 2006 року застосував до спірних правовідносин попередні тарифи, затверджені рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 373 від 15 серпня 2006 року.

06 квітня 2018 року допускаючи, що рішення Апеляційного суду Херсонської області стосовно застосування тарифів на комунальні послуги та визначення обсягу електроенергії могли бути наслідком помилки і судді не знали, що будинок АДРЕСА_1 не є гуртожитком або ОСББ, а рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 373 від 15 серпня 2016 року скасоване судом, ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду Херсонської області заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, проте 25 травня 2018 року судді Бездрабко В.О., Приходько Л.А. та Кузнєцова О.А. відмовили у задоволенні заяви, чим допустили ті самі порушення, що й суддя Дорошинська В.Е., та не виконали вимоги ухвали ВССУ від 15 червня 2016 року, чим порушили ч. 4 ст. 338 ЦПК України, не застосували в рішенні діючих тарифів, не зобов`язали ЖЕД надати належний розрахунок боргу за електроенергією, «підправили» норми постанови ВСУ від 27 березня 2013 року по справі 6-6ц13 та ухвали ВССУ від 15 червня 2016 року, не встановили порядок і розмір оплати комунальних послуг, з урахуванням того, що будинок АДРЕСА_1 не належить до комунальної власності міста Херсона і тарифи на комунальні послуги, встановленні рішеннями Виконавчого комітету Херсонської міської ради, не можуть до нього застосовуватися, не встановили порядок визначення обсягу спожитої електроенергії і її вартість, відкинули без обґрунтування всі заперечення ОСОБА_1 , докази та норми чинного законодавства, чим порушили його право на справедливий суд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції.

05 жовтня 2018 року Вищий спеціалізований суд України у складі суддів Маляренка А.В., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О. відхилив касаційну скаргу ОСОБА_1 , отже в одній справі ВССУ постановив дві протилежні ухвали від 15 червня 2016 року, якою забороняється застосовувати скасовані судами тарифи та неналежні розрахунки за електроенергією, та від 05 жовтня 2017 року, якою дозволяється застосовувати скасовані судами тарифи та неналежні розрахунки за електроенергією.

03 січня 2018 року ОСОБА_1 подав до ВСУ заяву про перегляд ухвали ВССУ у зв`язку з неоднаковим застосовуванням норм процесуального права, яку 15 січня 2018 року ВСУ направив до Касаційного цивільного суду, який 08 лютого 2018 року повернув вказану заяву у зв`язку зі зміною ЦПК України.

У позові ОСОБА_1 просив визнати протиправною діяльність суддів, що порушили його право на справедливий суд по захисту прав споживачів, стягнути з відповідача на користь позивача 9560,91 гривні у відшкодування матеріальної шкоди та 134028 гривень у відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову позивач зазначив, що використав усі доступні засоби захисту своїх прав, однак за 10 років жодний суд, до якого він звертався, не вирішив спірні правовідносини між ним та ЖЕД, не дослідив в повній мірі надані ним докази, не навів причин, за яких ці докази були відхилені, чим порушено його право на справедливий суд, у зв`язку з чим він має право на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9560,91 гривні та моральної шкоди у розмірі 134028 гривень, яка полягає у душевних стражданнях через постійну стресову ситуацію, яка виникла в результаті необхідності захищати свої інтереси в суді, відволікання значних коштів для звернення до органів державної влади, підготовки і участі в судових засіданнях, з 2017 року на виконання рішення суду, погіршення матеріального стану, значних негативних змін в способі життя, значного негативного впливу ситуації на стан здоров`я, відчуття свого безсилля перед судовим свавіллям, зневіри у дотриманні судовою владою України принципів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено з підстави невірно обраного позивачем способу захисту порушеного права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати.

В обґрунтуванні скарги покликався на те, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції посилається на ч. 1, ст. ст. 6, 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 125 Конституції України, висновки № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради ЄС, які свідчать про те, що законність дій суддів при розгляді справи не може перевірятись за межами передбаченого законом процесуального контролю, в його позові не заявлено вимоги перевіряти законність дій суддів в процесі прийняття ними рішень в окремих справах, мова йде про результат діяльності органів судової влади держави, оцінка правової позиції у постанові ВСУ у справі 6-3139цс16 є помилковою, що стосується посилання суду на необхідність звертатися до Європейського суду з прав людини вважає, що його права мають бути захищені у національному органі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вважала скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представник відповідача Шаповал Ю.Є. вважала скаргу такою, що задоволенню не підлягає, позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Посилання суду першої інстанції на те, що позов не підлягає задоволенню в обраний позивачем спосіб, а порушене позивачем питання підлягає захисту за допомогою права звернення до Європейського суду з прав людини виходить за межі повноважень суду, оскільки Європейський суду з прав людини не входить до мережі національних судів і у відповідності до ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколу 11 до неї питання прийнятності відповідної заяви знаходиться у виключній компетенції даної міжнародної установи.

У відповідності до положень ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, отже у порядку цивільного судочинства можуть бути розглянуті справи у спорах, які виникли між учасниками цивільних правовідносин.

Вказані у позові ОСОБА_1 правовідносини з приводу здійснення суддями своїх повноважень щодо здійснення цивільного судочинства у конкретних справах не є цивільними, і зазначені у позові судді не виступають учасниками цивільних правовідносин, незгода позивача з рішенням у цивільній справі може бути реалізована ним виключно лише в порядку апеляційного або касаційного оскарження у такій справі, а не шляхом подачі позову у іншій справі, у відповідності до п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі за даним позовом підлягає закриттю.

Приведений висновок відповідає положенням ст. ст. 126, 129 Конституції України щодо незалежності суддів та обов`язковості судового рішення, роз`ясненням п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», за яким судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством, оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою відповідно до ст. 62 Конституції лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного, отже, оскільки вказаною нормою Конституції України та положеннями Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" вичерпно визначено випадки, підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої при здійсненні правосуддя, до якої не віднесено шкоди, яка виникла внаслідок здійснення правосуддя у цивільних справах, заяви про відшкодування такої шкоди, відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 186 та п. 1) ч. 1 ст. 255 ЦПК України, не підлягають судовому розгляду.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 квітня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за даним позовом закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, її повний текст буде складено 16 вересня 2019 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова