Номер провадження: 22-ц/813/3177/19
Номер справи місцевого суду: 517/484/18
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В. А.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб, що беруть участь у справі:

Представник позивача- Твердохліб В.Ю.

Представник відповідача- Черній І.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

-про визнання права довічного успадковуваного володіння землею,-

ВСТАНОВИЛА:

06.09.2018 року представник позивача звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в якому просить визнати за ОСОБА_2 право довічного успадковуваного володіння землею загальною площею 43,40 га в тому числі 43,20 га - рілля, 0,20 га - дорога, згідно державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею серії Б № 056913, виданого Фрунзівською районною Радою народних депутатів Одеської області 1992 року, на підставі рішення Фрунзівської районної Ради народних депутатів Одеської області від 25 січня 1992 року № 84-ХХІ, для ведення селянського (фермерського) господарства.

Вимоги обґрунтовує тим, що 25 січня 1992 року на підставі рішенням Фрунзівської районної Ради народних депутатів Одеської області № 84-ХХІ позивачу надано у довічне успадковування володіння для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 43,40 гектарів в тому числі 43,20 га - рілля, 0,20 га - дорога.

25 лютого 1992 року на виконання вищевказаного рішення інженером відділу по земельних ресурсах і земельній реформі ОСОБА_3 . проведено передачу в натурі земельної ділянки площею 43,40 га.

1992 року на виконання вищевказаного рішення Фрунзівською районною Радою народних депутатів Одеської області було оформлено та видано Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею серії Б № 056913.

З метою ведення селянського (фермерського) господарства позивачем створено та зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Росток».

22.06.2017 року він звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на встановлення та відновлення меж земельної ділянки площею 43,4 га, що розташована на території Йосипівської сільської ради Захарівського району Одеської області

19 липня 2017 року листом № 27-15-0.3-8051/2-17 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області відмовило у наданні дозволу на відновлення меж земельної ділянки у зв`язку з тим, що у Державному акті на право довічного успадковуваного володіння землею серії Б № 056913 відсутні реєстраційні відомості.

Посилаючись на те, що позивач позбавлений можливості оформити право довічного успадковуваного володіння землею через відсутність реєстраційних відомостей в Державному акті, просив задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на позовні вимоги Головне управління Держгеокадастру в Одеській області посилається на те, що чинним законодавством не передбачена така форма володіння, як «право довічного успадковуваного володіння землею». При цьому зазначає, що запис в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі - відсутній. Відсутній у Відділі і оригінал державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею( серії Б № 056913) гр. ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що на момент видачі державного акту право довічного успадковуваного володіння землею ОСОБА_1 діяла Постанова ВРУ від 13.03.1992 року № 2201-Х11» Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», яка не передбачала такої форми державного акту.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача: адвокат Твердохліб Вадим Юрійович до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання права довічного успадковуваного володіння землею - задоволена.

Визнано за ОСОБА_1 , право довічного успадковуваного володіння землею загальною площею 43,40 га в тому числі 43,20 га - рілля, 0,20 га - дорога, згідно державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею серії Б № 056913, виданого Фрунзівською районною Радою народних депутатів Одеської області 1992 року, на підставі рішення Фрунзівської районної Ради народних депутатів Одеської області від 25 січня 1992 року № 84-ХХІ, для ведення селянського (фермерського) господарства.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права .

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ) СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження набуття права довічного успадковуваного володіння землеюзагальною площею 43,40 га в тому числі 43,20 га - рілля, 0,20 га - дорога так як Постанова Верховної Ради Української РСР від 27.03.1991 року № 889-Х111 втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 року № 2201-Х11»Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування» та ЗК в редакції станом на 13.031992 рікправ довічного успадковуваного володіння землею- не передбачав.

Згідно інформації Відділу у Захарівському районі Міжрайонного управління Держгеокадастру в Одеській області та Захарівському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області запис в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, котра наявна з моменту прийняття Наказу Держкомзему України «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» від 02.07.2003 року № 174 - відсутній, як і відсутній сам оригінал Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею серії Б № 056913 на імя ОСОБА_1 .

При цьому зазначає, що ст.92 ЗК України не передбачено передача земельної ділянки у постійне користування громадянам та вони перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку .

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Задовольняючи позовні вимоги,, що заявлені до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, корий лдистом відмовив у наданні дозволу на встановлення та відновлення меж спірної земельної діялнки, районний суд виходив з того, що п.5 Постанови ВРУ від 18.12.1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу Української РСР» визначалось, що громадяни, підприємства,установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на землю або землекористування. Право власності на яке виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

При цьому посилається на «ефективний засіб правового захисту « та на принцип «належного урядування»

З таким висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Встановлено, що 25 січня 1992 року рішенням Фрунзівської районної Ради народних депутатів Одеської області № 84-ХХІ позивачу було надано у довічне успадковувань володіння для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 43,40 гектарів в тому числі 43,20 га - рілля, 0,20 га - дорога.

Рішенням Йосипіською сільською Радою народних депутатів без номеру та дати погоджений проект відводу земельної діялнки

25 лютого 1992 року на виконання вищевказаного рішення інженером відділу по земельних ресурсах і земельній реформі ОСОБА_3 проведено передачу в натурі земельної ділянки площею 43,40 га, що підтверджується актом встановлення меж земельної ділянки в натурі, наданої для сільськогосподарського використання позивачу.

На виконання вищевказаного рішення Фрунзівською районною Радою народних депутатів Одеської області 1992 року було оформлено та видано Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею серії Б № 056913. ( а.с.9-13).

З метою ведення селянського (фермерського) господарства позивачем створено та зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Росток» відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, виданого Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області від 10.03.1992 № 1 000059.

22 червня 2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на відновлення меж земельної ділянки площею 43,40 гектарів.

19 липня 2017 року листом № 27-15-0.3-8051/2-17 Головне управління Держгеокадастру в Одеській області відмовило у наданні дозволу на відновлення меж земельної ділянки у зв`язку з тим, що у Державному акті на право довічного успадковуваного володіння землею серії Б № 056913 відсутні реєстраційні відомості

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно дост.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часті (ч. 1 ст. 58 Конституції України) до правовідносин застосовуються ті норми матеріального права, які існували на час виникнення тих чи інших правовідносин.

Згідно зі ст. 23 Земельного кодексу Української РСР (в редакції від 18 грудня 1990 року, яка діяла до набрання чинності нової редакції закону - 16 травня 1992 року) право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів. Форми державних актів встановлюються Верховною Радою Української РСР.

За змістом статей 6, 50 ЗК України 18 грудня 1990 року N 561-XII (у редакції на час його прийняття) у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для: ведення селянського (фермерського господарства); громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що грунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України N 2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.

Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Земельний кодекс України у редакції від 13 березня 1992 року не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою.

Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями116, 118 ЗК України 2001 року є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України 2001 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 Земельного кодексу України 2001 року право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. №5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що Земельним кодексом Української РСР від 18 грудня 1990 року запроваджено нову форму володіння землею - довічне успадковуване володіння. Земельний кодекс України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6)). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їхній вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, довічного успадкованого володіння або тимчасового користування. При цьому в будь - якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з не переоформленням правового титулу.

Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України у зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Кодекс серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки.

Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

- пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком районного суду , що особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадкованого володіння земельною ділянкою, має законне право на таке володіння.

Більш того, на відповідні відносини поширюються гарантії, встановлені ст.1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 41 Конституції України

Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид «мирного володіння майном» в розумінні Конвенції та як речове право, захищене ст. 41 Конституції), але і обмежують національного законодавця у можливості припинити відповідне право чи істотно обмежити його зміст (втрутитися у право).

Головне Упрвління Держгеокадастру в Одеській області листом від 19.07.2017 року № 27-15-0.3-8051/2-17 відмовив у наданні дозволу на встановлення та відновлення меж земельної ділянки у зв`язку з відсутністю реєстраційних відомостей представленій на розгляд копії державного акта на право довічного успадкованого володіння землею серії Б № 056913.( а.с.20).

Згідно ч.1 п.4, ч.1 ст.5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб,визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Законодавець положеннями ч.ч. 1,3 статті 152 Земельного кодексу України передбачає рівні умови захисту прав власності на земельну ділянку. Відповідно до положень частини 3 цієї ж статті Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до копії Доежавного акту на право довічного успадковуваного володіння землею серії Б № 056913, виданий видланий Фрунзівською районною Радою депутатів, реєстраційний номер в Книзі записів державних актів на право користування землею- відсутній.( а.с.12-13).

Саме в звязку з відсутністю реєстраційних відомостей, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, листом відмовило позивачеві у наданні дозволу на встановлення та відновлення меж земельної ділянки. Такі дії відповідача позивачем у встановленому законом порядку не орскаржені.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245- VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту,а саме:Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ст.48 ЦПК Украни сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір.

Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій.

Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Предметом спору у цій справі є правовідносини, які виникають з права довічного успадковіваного володіння землею, тому вони є такими, що нерозривно пов`язані з правами та обов`язками Фрунзівською районною державною адміністрацією, Йосипівською сільською радою, котрі не залучені до участі в справі.

Суб`єктивний момент права довічного успадковуваного володіння землею на земельну ділянку загальною площею 43,40 га в тому числі 43,20 га - рілля, 0,20 га - дорога, згідно державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею серії Б № 056913, виданого Фрунзівською районною Радою народних депутатів Одеської області 1992 року, на підставі рішення Фрунзівської районної Ради народних депутатів Одеської області від 25 січня 1992 року № 84-ХХІ, для ведення селянського (фермерського) господарства, що не зареєстровано в Книзі записів державних актів є завершальним моментом об`єктивізації волі її власника у праві на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

У зв`язку з цим, зокрема, в апеляційній інстанції не вирішується питання про залучення до участі у справі осіб, яких не залучив суд першої інстанції (крім правонаступників), оскільки на стадії апеляційного провадження справа вже є розглянутою судом першої інстанції відносно тих осіб, склад яких сформовано у першій інстанції. Лише в цих межах апеляційний суд може перевіряти законність рішення суду першої інстанції ( ст.367 ЦПК України).

Таким чином, в апеляційного суду відсутні правові підстави для залучення належних відповідачів до участі в справі.

Разом з тим позивач не позбавлені можливості звернутись з відповідними вимогами у спосіб, передбачений чиним законодавством.

Враховуючи те, що позивач фактично не погодився з діями Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо надання дозволу на встановлення та відновлення меж земелбної ділянки, райолнний суд помилково визнав право довічного успадкованого володіння на спірну земельну ділянку, без залучення до участі в справі Фрунзівську районну державну адміністрацію, Йосипівську сільську раду, а тому в силу ст.376 ч.1 п.4 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про залишення без задоволення заявлених вимог.

Враховуючи те, що в частині задоволення позовних вимог позивачу було відмовлено, судовий збір в розмірі 1057 грн.20 коп. з підстав ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь заявника з ОСОБА_1 , так як він документально підтверджений.

Керуючись ст. 367,368,374, 376 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,- ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року скасувати.

Позовну заяву представника ОСОБА_1 , до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання права довічного успадковуваного володіння землею залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь Головного управління Держгеокадастру в Одеській област і(ЄДРПУ 39765871; вул .Канатна, 83,м. Одеса) понесені судові витрати в розмірі 1057 грн.20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 16.09.2019 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра