ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3914/18

Головуючий у першій інстанції - Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/925/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Прилуцька міська рада Чернігівської області в особі територіальної громади м.Прилуки,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки будинку в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Прилуки,

дата складання повного тексту рішення суду - не зазначена,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив виділити йому у власність в натурі 5/6 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна та встановити порядок користування земельною ділянкою за цією ж адресою.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником 5/6 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , власником інших 1/6 частин цього ж будинку є відповідач ОСОБА_2 . Позивач зазначав, що він позбавлений можливості використовувати жилий будинок за призначенням. Щодо земельної ділянки під спірним будинок, то вона не приватизована, і щодо порядку користування нею також між сторонами наявний спір.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. Скаржник наполягає на тому, що ним були надані докази технічної можливості виділу його частки в будинку, а саме висновок експертизи, заперечень щодо якої стороною відповідача не було заявлено. ОСОБА_1 вважає необґрунтованою позицію суду про те, що він не має права ставити питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду від 22.04.2019 без змін, вважаючи, що суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, ухваливши законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що не погоджується із поділом будинку, запропонованим експертом, оскільки такий поділ не відповідає державним будівельним нормам та порушує її права на користування житлом, так як вона не зможе використовувати виділені їй приміщення для проживання без здійснення значних капіталовкладень. Виділити частки співвласників не можливо, оскільки вони не відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005. Також відповідач звертає увагу на відсутність в справі будь-яких дозволів відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов`язаних з переобладнанням і переплануванням.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що мається технічна можливість виділити відповідачу в рахунок належної їй 1/6 частини житлового будинку, приміщення, які б відповідали нормам житлового законодавства, будівельним та санітарним нормам щодо житла. Виділення в натурі частки відповідачу відповідно до запропонованих експертом варіантів призведе до порушення її прав, оскільки вона не зможе використовувати виділені приміщення для проживання без здійснення значних капіталовкладень, які є надмірним тягарем для неї. Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд зазначив, що ця вимога є похідною від основної вимоги про поділ будинку, в задоволенні якої відмовлено.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та приписів Державних будівельних норм України «Будинки і споруди Житлові будинки. Основні положення. ДБН В.2.2-15-2005».

Верховний Суд в постанові від 06.03.2019 ухваленій у справі №635/8910/14-ц вказав, що під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Зокрема, виходячи з положень статей 183, 364, 367 ЦК України та роз`яснень, що містяться в пункті 6 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі те, якщо при цьому можливо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , належить на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2018 про визнання між сторонами мирової угоди (а.с.7) на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 - 5/6 частин, та ОСОБА_2 - 1/6 частина.

Згідно із даними технічного паспорту зазначений житловий будинок має загальну площу 67,7 кв.м, житлова площа - 39,4 кв.м. та складається з кімнати площею 13.2 кв.м., кімнати площею 10.6 кв.м., кімнати площею 6,7 кв.м., кімнати площею 8.9 кв.м., ванної площею 6.7 кв.м., коридору площею 7.2 кв.м., кухні площею 7.6 кв.м., тамбуру площею 6.8 кв.м. Мається погріб площею 7.5 кв..м. Із надвірним будівель є сарай площею 21.4 кв.м, навіс площею 26.3 кв.м. та огорожа.

Згідно із договором №73 від 13.05.1963 про надання в безстрокове користування земельної ділянки за житловим будинком по АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка площею 600 кв.м.

Сторони не можуть дійти згоди щодо поділу житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2019 встановлено, що розподіл житлового будинку по АДРЕСА_1 в частках 1/6 та 5/6 можливий з відступом від ідеальних часток. Експертом запропоновано три варіанти розподілу житлового будинку та три варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Суд першої інстанції, розглядаючи запропоновані експертом варіанти поділу житлового будинку, обґрунтовано виходив з того, що в даному випадку неможливо здійснити реальний поділ в натурі спірного житлового будинку із дотриманням чинних норм та правил, врахувавши норми діючого законодавства та правовий висновок, сформульований Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі №635/8910/14-ц.

Колегією суддів апеляційного суду не встановлено підстав відступити від зазначеного правового висновку, який визнає обов`язковим у цій справі.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати правовий висновок Верховного Суду від 13.06.2018, що висловлений при розгляді справи №640/6969/13-ц.

Відповідно до запропонованих експертом варіантів поділу житлового будинку установлено, що співвласнику з часткою 1/6, тобто ОСОБА_2 , за першим варіантом виділяється частина житлової кімнати 1-1 та кімнати 1-2, за другим варіантом виділяється житлова кімната 1-2, а за третім - кухня 1-7 та частина житлової кімнати 1-1.

Позивач ОСОБА_1 просив поділити будинок по першому варіанту експертизи, тобто по такому варіанту, який не передбачає виділення кухні відповідачу ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що всі три варіанти поділу житлового будинку передбачають здійснення будівельних робіт з перепланування та добудов, проте не містять даних ким і за чий рахунок мають здійснити сторони такі переобладнання.

Висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням, у матеріалах справи відсутні.

Ці обставини експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2019 не враховані.

Також суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки без поділу житлового будинку в натурі (який фізично та юридично пов`язаний із земельною ділянкою) чи встановлення порядку користування будинком, розгляд вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою є неможливим.

Вказане спростовує доводи скаржника в цій частині.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 квітня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 12.09.2019.