Дата документу 12.03.2019 Справа № 322/268/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/268/18 Провадження №22-ц/807/1233/19
Головуючий в 1-й інстанції - Кофанов А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарСеменчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року, ухвалене в м. Вільнянськ у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Фермерського господарства "Форт", третя особа - Державний реєстратор виконавчого комітету Вільнянської міської Ради Запорізької області, про визнання договорів недійсними, та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання договорів,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ФГ "Форт" та ОСОБА_6, в якому просив визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди землі від 03.02.2018 року. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 30.04.2009 року він уклав із ОСОБА_6 два договори оренди земельних ділянок, згідно якого прийняв у користування належні відповідачці дві земельні ділянки, кожна площею 6,66 га; договори були укладені строком на 49 років кожен, їх державна реєстрація відбулася 20.05.2009 року. Проте позивачу стало відомо про існування інших договорів оренди тих самих земельних ділянок, що були укладені між відповідачами 03.02.2018 року. Позивач вважає ці договори недійсними, оскільки земельні ділянки перебували і перебувають в його користуванні, строк їх оренди не закінчився, а тому відповідачі не могли укладати оспорювані угоди. Дії відповідачів, які уклали між собою договір оренди земельної ділянки, на думку позивача, порушують вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України, Закону України "Про оренду землі".

Відповідачка ОСОБА_6, у свою чергу, звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, в якому вимагає розірвати укладені з позивачем два договори оренди земельних ділянок від 30.04.2009 року. В обґрунтування своїх зустрічних вимог відповідачка посилається на те, що згідно ст.ст.15, 21 Закону України "Про оренду землі", та розділу 4 зазначених договорів оренди, позивач зобов'язався сплачувати орендну плату у грошовій формі не рідше, ніж один раз на рік, але з грудня 2009 року ця орендна плата орендодавцем не вносилася. Враховуючи ці обставини, відповідачка й звернулася до суду із зустрічним позовом.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року у задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Фермерського господарства "Форт", третя особа - Державний реєстратор виконавчого комітету Вільнянської міської Ради Запорізької області про визнання договорів недійсними, відмовлено.

Зустрічний цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання договорів, задоволено повністю. Розірвано договір оренди землі, укладений 30 квітня 2009 року між ОСОБА_6 (орендодавцем) та ОСОБА_5 (орендарем), щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 6,66 га, розташованої на території Підгірненської сільської Ради Новомиколаївського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Розірвано договір оренди землі, укладений 30 квітня 2009 року між ОСОБА_6 (орендодавцем) та ОСОБА_5 (орендарем), щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 6,66 га, розташованої на території Підгірненської сільської Ради Новомиколаївського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що матеріали справи не містять жодних підтверджень несплати орендної плати за договорами оренди укладеними між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Посилання суду першої інстанції на те, що підставою для розірвання договору є несплата позивачу протягом останніх трьох років орендної плати є необґрунтованими, оскільки вказані обставини можуть бути підставою для стягнення в судовому порядку орендної плати за останні три роки, до речі такої вимоги позивач не заявляє ні в судовому порядку ні в позасудовому. ОСОБА_6 не доведено істотного порушення ОСОБА_5 договорів оренди землі. Крім того, рішення суду про задоволення зустрічного позову про розірвання договорів оренди землі укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 30.04.2009 року ніяким чином не може вплинути та вирішення питання про визнання договорів оренди землі укладених 03.02.2018 року між ОСОБА_6 та ФГ «Форт» недійсними, так як розірваними договори з ОСОБА_5 будуть вважатися лише після набрання законної сили судовим рішенням, а договори оренди з ФГ «Форт» все одно будуть вважатися укладеними під час дії та чинності договорів оренди землі з ОСОБА_5

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.04.2009 року позивач ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_6 уклали між собою два договори оренди земельних ділянок, що належали останній, згідно яких ОСОБА_5 прийняв у користування належні відповідачці ОСОБА_6 дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,66 га, розташовані на території Підгірненської сільської Ради Новомиколаївського району Запорізької області; обидва договори були укладені строком на 49 років, їх державна реєстрація відбулася 20.05.2009 року.

Відповідно до пп. 9, 11, 12 зазначених договорів, які є ідентичними, позивач як орендар зобов'язався вносити відповідачці ОСОБА_6 як орендарю орендну плату в грошовій формі у розмірі 2675 гривень 74 копійки по кожному з договорів; орендна плата має вноситися один раз на рік кожного року з 01 жовтня до 31 грудня, може вноситися авансом за декілька років дії договору; передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_5 та його представник не надали суду доказів належної сплати орендної плати відповідачці ОСОБА_6 Таким чином, судом першої інстанції встановлені підстави для дострокового розірвання договорів від 30.04.2009 року, укладених між позивачем ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_6, у зв'язку із невиконанням орендарем ОСОБА_5 своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати. Також суд дійшов висновку, що розірвання договорів оренди землі від 30.04.2009 року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, не можуть вплинути на дійсність інших договорів оренди від 03.02.2018 року, укладених відносно тих саме земельних ділянок між ОСОБА_6 та ФГ "Форт".

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі" (далі - Закон).

Статтею першою Закону визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону, яка визначає умови договору оренди землі, не передбачено можливості передання однієї і тієї ж земельної ділянки одночасно в оренду різним орендарям за різними договорами.

Не передбачали такої можливості і договори оренди, укладені між позивачем ОСОБА_5 як орендарем та відповідачем ОСОБА_6

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, четвертою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

За вимогами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, не можна визнати правильним висновок суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для визнання недійсними договорів оренди землі від 03.02.2018 року укладеними між ОСОБА_6 та ФГ «Форт», оскільки одна і та ж сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди одночасно двох договорів, укладених із різними орендарями, тому наявні підстави для визнання оспорюваних договорів оренди землі недійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, так як його укладення суперечить положенням статті 15 Закону.

Укладення оспорюваних договорів оренди під час дії договорів оренди, укладених з позивачем ОСОБА_5, без їх розірвання чи припинення, порушує право позивача, як орендаря земельної ділянки, на період його дії до розірвання, тобто до ухвалення цього судового рішення апеляційним судом, а тому порушене право підлягає захисту.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду від 24.01.2019 року у справі 664/2454/16-ц.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом частини 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі», розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не надав належних та допустимих доказів відсутності заборгованості по орендній платі перед орендодавцем ОСОБА_6, на яку остання посилалась у зустрічному позову, і яка є підставою для задоволення зустрічного позову, як про це вірно зазначив суд першої інстанції.

У зв'язку з викладеним, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовним вимог ОСОБА_5, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року року у цій справі скасувати в частині відмови у задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Фермерського господарства "Форт", третя особа - Державний реєстратор виконавчого комітету Вільнянської міської Ради Запорізької області про визнання договорів недійснимита ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Фермерського господарства "Форт", третя особа - Державний реєстратор виконавчого комітету Вільнянської міської Ради Запорізької області про визнання договорів недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_6 та ФГ «Форт» від 03.02.2018 року, зареєстрований державним реєстратором Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2018 року за номером 24985586.

Визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_6 та ФГ «Форт» від 03.02.2018 року, зареєстрований державним реєстратором Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2018 року за номером 24986423.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 березня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков