Номер провадження: 22-ц/813/1548/19
Номер справи місцевого суду: 521/7415/15-ц
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/7415/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивачі - ОСОБА_1 , Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент комунальної власності Одеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради про приведення об`єкту у первісний стан, усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов`язання демонтувати самочинно встановлену кам`яну огорожу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, треті особи - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зобов`язання демонтувати самочинно встановлену кам`яну огорожу, за апеляційною скаргою адвоката Павел Ольги Юріївни - представника ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Плавич І.В. о 12 годині 30 хвилині 25 квітня 2018 року,

встановив:

У травні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним уточненим у листопаді 2017 року позовом, в якому остаточно просить: 1) зобов`язати ОСОБА_3 привести до первісного стану земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_1 , шляхом перенесення паркану між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до меж, визначених правовстановлюючими документами та усунути перешкоди у користуванні власністю; 2) зобов`язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 можливість провести ремонтні роботи щодо цоколю та даху, а також встановити мостіння вздовж стіни за вказаною адресою; 3) стягнути з відповідачів суму відшкодування заподіяних матеріальних збитків; 4) стягнути з відповідачів відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі - 10 000,00 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої уточнені вимоги тим, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без оформлення відповідних дозвільних документів, самочинно встановлено огорожу навколо належної їй земельної ділянки, з порушенням меж, встановлених державним актом на право власності на земельну ділянку.

В результаті неузгодженого будівництва огорожі їй завдано значного матеріального збитку та заподіяно моральної шкоди.

У зв`язку з ігноруванням приписів про приведення земельної ділянки у первісний стан згідно технічних документів вона змушена звернутись з даним позовом до суду (Т. 1, а. с. ,Т. 4, а. с. 120 - 121).

Не визнавши первісний позов ОСОБА_1 , у жовтні 2015 р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із вищезазначеним уточненим у листопаді 2015 року позовом, в якому остаточно просять: 1) зобов`язати ОСОБА_1 за власні кошти демонтувати капітальний паркан на вході на земельну ділянку ОСОБА_3 зі сторони АДРЕСА_1 , фундамент і металеву огорожу на земельній ділянці, що належать ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) зобов`язати ОСОБА_1 відновити межу між сусідніми земельними ділянками; 3) зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою - АДРЕСА_1 ; 4) зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в будівництві і обслуговуванні житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці, розташованій за адресою - АДРЕСА_1 ; 5) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі - 5 806,60 грн.; 6) 5) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги згідно договорів; 7) 5) стягнути з ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 у розмірі - 60 000,00 грн., на користь ОСОБА_2 у розмірі - 20 000,00 грн., а всього - 80 000,00 грн..

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свої зустрічні вимоги обґрунтовують тим, що у грудні 2014 року ОСОБА_1 здійснила дії з перешкоджання у доступі до належної ОСОБА_3 на праві власності земельної ділянки, залишивши автомобіль на в`їзді до земельної ділянки. З 26 по 28 березня 2015 року ОСОБА_1 самочинно, з порушенням меж земельної ділянки на 240 мм., побудувала капітальний паркан. За рахунок цього звузився проїзд до земельної ділянки з - 2,82 м. до - 2,58 м.. За рахунок цього зменшилась площа земельної ділянки, неможливо користуватися в`їзді до земельної ділянки. Працівниками Департаменту комунальної власності Одеської міської ради встановлено факт самочинного будівництва паркану, захоплення земельної ділянки.

Неправомірними діями ОСОБА_1 їм завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, вони перенесли психологічний шок, неможливості використання свого майна. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить - 80 000 грн. (Т. 2, а. с. 2 - 9, 21 - 30, 136 - 138).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.10.2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 прийнято та об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про приведення об`єкту в первісний стан, стягнення матеріальної та моральної шкоди (Т. 2, а. с. 130 - 131).

17.05.2016 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, як третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору, звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) зобов`язати ОСОБА_1 за свій рахунок демонтувати самочинно встановлену кам`яну огорожу за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) встановити порядок виконання рішення суду, згідно якого зобов`язати ОСОБА_1 за свій рахунок демонтувати самочинно встановлену кам`яну огорожу за адресою - АДРЕСА_1 . У разі невиконання у добровільному порядку рішення суду застосувати вимоги ч. 2 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на демонтаж самочинно встановленої кам`яної огорожі за адресою - АДРЕСА_1

Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1 без оформлення дозвільних документів самочинно збудувала кам`яну огорожу на землі територіальної громади м. Одеси. Органом місцевого самоврядування було винесено відповідне розпорядження щодо знесення кам`яної огорожі, встановленої ОСОБА_1 без дозвільних документів. Однак, ОСОБА_1 дане розпорядження проігнорувала (Т. 3, а. с. 25 - 29).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про приведення об`єкту в первісний стан, стягнення матеріальної та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди (Т. 3, а. с. 78 - 79).

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. Причини неявки не повідомила.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився. Надав заяву про підтримку заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки не повідомив.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2017 р., з урахуванням ухвал цього ж суду від 25.04.2018 року (Т. 5, а. с. 33) та 21.08.2018 року (Т. 5, а. с. 121) про виправлення описок щодо дати ухвалення рішення, по батькові учасника справи, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про приведення об`єкту у первісний стан, усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов`язання демонтувати самочинно встановлену кам`яну огорожу, стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання демонтувати самочинно встановлену кам`яну огорожу задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати встановлену кам`яну огорожу за адресою - АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 5 000,00 грн..

У задоволенні інших вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу та стягнення судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що самочинного будівництва огорожі з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не встановлено. Стіна належного ОСОБА_1 житлового будинку намокає внаслідок недоліків стічної труби, яка відводить воду з даху будинку, та відсутності водозбірнику. Фундамент житлового будинку не пошкоджено. Влаштування мостіння біля будинку ОСОБА_1 буде розміщено на чужій земельній ділянці.

ОСОБА_1 самочинно побудувала кам`яний паркан перед своїм житловим будинком частково на землі, яка знаходиться в комунальній власності, частково на належній на праві власності ОСОБА_3 земельній ділянці.

Неправомірними діями ОСОБА_1 завдала моральну шкоду ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розмір відшкодування якої, з врахуванням матеріалів справи, становить - 5 000,00 грн.. Понесення матеріальних збитків з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не підтверджено. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 понесли витрати тільки у зв`язку із розглядом справи (Т. 5, а. с. 22 - 31).

26.09.2018 р. Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив додаткове рішення, яким рішення від 25.04.2018 року доповнив. Зобов`язав ОСОБА_1 не пізніше одного місяця після набрання рішенням законної сили, за власні кошти демонтувати капітальний паркан на вході на земельну ділянку ОСОБА_3 зі сторони АДРЕСА_1 .

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що заява про ухвалення додаткового рішення щодо зобов`язання ОСОБА_1 вчинити вищевказані дії є обґрунтованою (Т. 5, а. с. 159 - 162).

Адвокат Павел О.Ю. - представникОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення її первісного позову, відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .. Вимог щодо позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради прохальна частина апеляційної скарги не містить.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд безпідставно не взяв до уваги висновки експерта про те, що: - стан цоколя її житлового будинку є незадовільний; - наявність технічної можливості встановлення мостіння біля її будинку; - побудований ОСОБА_3 паркан порушує межі її земельної ділянки. Доведеним є намокання стіни її житлового будинку, поява плісняви на стінах у будинку у зв`язку з відсутністю мостіння біля стіни її житлового будинку, яка виходить на земельну ділянку ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не надали доказів щодо завдання моральної шкоди та обґрунтування розміру її відшкодування.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду. Вказує, що відповідно до висновку судової експертизи від 28.08.2017 року у зв`язку з будівництвом паркану, який просить знести ОСОБА_1 , площа належної їй земельної ділянки збільшилась. Тому права ОСОБА_1 не порушено. На побудованому ними за згодою ОСОБА_1 фундаменті остання встановила паркан, яким користується на даний час. Вони не перешкоджають у доступі ОСОБА_1 до стіни, яка виходить на земельну ділянку ОСОБА_3 , з приводу чого пропонували укласти мирову угоду щодо цих питань. Від чого ОСОБА_1 відмовилась. Останній потрібен прохід і проїзд до житлового будинку через їх земельну ділянку. ОСОБА_1 самочинно, з порушенням прав суміжного власника земельної ділянки побудувала кам`яний паркан, чим здійснює перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

ОСОБА_2 , який одночасно є представником ОСОБА_3 , у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Послався на те, що ОСОБА_1 самочинно побудувала кам`яний паркан, частково на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси, частково на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , додаткове рішення суду першої інстанції не оскаржено. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмовлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , додаткового рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та позову Малиновської районного адміністрації Одеської міської ради.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 15, 16, 373, 376, 391, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 90, 152 ЗК України. ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») та процесуального (ст. ст. 81, 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та господарських будівель та споруд, розташованих за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., реєстровий №2339.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., реєстровий №2340, ОСОБА_1 набула права власності на земельну ділянку, площею - 174,30 кв.м., що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , яка складає частину земельної ділянки, загальною площею - 0,0611 га., з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до договору дарування від 17 жовтня 2009 року ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку, кадастровий №:53:011:0020, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , площею - 0,0437 га., у тому числі по угіддях: 0,0437 га - рілля, у межах згідно з планом з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 липня 2011 року, засвідченого державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 земельну ділянку, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 , площею - 0,0437 га., в тому числі за земельними угіддями: рілля - 0,0437 га, в межах згідно з планом, кадастровий №:53:011:0020, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка).

У процесі користування земельною ділянкою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за узгодженням із ОСОБА_1 збудували залізобетонний фундамент, на якому розміщено паркан частково належний ОСОБА_1 , з порушенням меж як земельної ділянки ОСОБА_3 , так і суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 ..

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права власності, відшкодування майнової та моральної шкоди.

За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 15, ст. ст. 16, 22, 23 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. б) ч. 1, ч. 2 ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно висновку судової експертизи у результаті облаштування вищезазначеного паркану на межі суміжних земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зменшилась загальна площа земельної ділянки, належної ОСОБА_3 .. Зменшення площі належної ОСОБА_1 земельної ділянки не встановлено. Крім того, встановлено, що на частині побудованого фундаменту ОСОБА_1 встановила паркан, яким користується на час розгляду справи. У випадку задоволення позовних вимог про знесення фундаменту, рішення не можна бути виконати у зв`язку із знаходженням на ньому не належного ОСОБА_3 , ОСОБА_2 майна. Твердження ОСОБА_1 про те, що будівництво фундаменту та паркану на ньому не було узгоджено з нею спростовуються поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про те, що це будівництво відбулося за згодою ОСОБА_1 , а також тим, що остання використовує побудований ОСОБА_3 , ОСОБА_2 фундамент, розташувавши на ньому паркан.

Враховуючи вищевикладене, правильним є висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про перенесення паркану між суміжними земельними ділянками.

Відповідно до висновку судової експертизи від 28.08.2017 року технічний стан стіни будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , що виходить на земельну ділянку ОСОБА_3 , на момент проведення експертизи класифікується як «добрий», цоколя будинку - як «незадовільний». Зовнішні пошкодження стіни будинку ОСОБА_1 , що виходить на земельну ділянку ОСОБА_3 , зосереджені на куті будинку, зокрема на цоколі у нижній частині біля водостічної труби, на якій, в свою чергу, відсутній злив (коліно, відвід), а також відсутній організований водозбірник (лоток, каналізаційний люк тощо), куди б стікали атмосферні опади, через що з водостічної труби атмосферні опади стікають одразу на цоколь будинку та вимощення, які розташовані біля та під трубою.

Експерт прийшов до висновку про те, що зовнішні пошкодження стіни будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , що виходить на земельну ділянку ОСОБА_3 , а саме її нижньої частини - цоколю, могли утворитися через періодичне зволоження (замокання) атмосферними опадами з водостічної труби системи водовідведення з даху та конденсованої вологи з дренажної трубки системи кондиціювання будинку ОСОБА_1 ..

Встановлення мостіння біля стіни будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , що виходить на земельну ділянку ОСОБА_3 , технічно є можливим. Проте, воно буде розташоване на земельній ділянці ОСОБА_3 , тобто на чужій земельній ділянці.

ОСОБА_1 зверталась до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту. Відповідно до рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 06.01.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Вказане рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 чинять перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю, не надають можливості провести ремонтні роботи з утримання стіни, яка виходить на суміжну земельну ділянку, не надано. Тому, вірним є висновок суду про відмову в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 можливість провести ремонтні роботи щодо цоколю та даху, а також встановити мостіння вздовж стіни за вказаною адресою.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Докази щодо завдання ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_2 матеріальної шкоди та моральної шкоди у матеріалах справи відсутні. Тому, правильним є висновок суду про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка його здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення.

Встановлено, що цільове призначення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

ОСОБА_1 без відповідних дозволів відповідних органів місцевого самоврядування, без згоди власника сусідньої земельної ділянки - ОСОБА_3 , самочинно побудувала перед своїм будинком, на земельній ділянці комунальної власності, та на частині земельній ділянці ОСОБА_3 капітальний паркан (огорожу із каменю) висотою - 2 м., довжиною - 5,17 м., що підтверджується технічним звітом «Про винесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевості)». В ході геодезичних робіт з винесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) були виявлені розбіжності у межах, що склалися на місцевості та згідно даних Державного земельного кадастру, що відображено в плані, М 1:200, системи координат СК-63 «Винос меж земельної ділянки в натуру (на місцевість)», за адресою - АДРЕСА_1 , виявлено: на вході на земельну ділянку ОСОБА_3 , зі сторони пров . Малиновський (Кордонний) відхилення від межі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 становить - 240 мм. (2,82 м.- 2,58 м.). За рахунок чого звузилась земельна ділянка гр. ОСОБА_3 з - 2,82 м. до - 2,58 м.. Фактична ширина на вході на земельну ділянку ОСОБА_3 становить - 2,58 м.. Встановлено, що на вході на земельну ділянку ОСОБА_3 впродовж 5,17 м. капітального паркану ОСОБА_1 відхилення від межі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 становить від - 234 мм. До - 230 мм.. Фактична межа між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проходить по земельній ділянці ОСОБА_3 , за рахунок чого фактична площа земельної ділянки ОСОБА_3 зменшилась на - 0,0001 га.. Фактична межа між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на відстані 8,23 м. і 8,25 м. проходить по земельній ділянці ОСОБА_3 , за рахунок чого фактична площа земельної ділянки ОСОБА_3 зменшується на 0,0009 га.

Виходячи з вищевказаного правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та Малиновської районного адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок знести самочинно побудований паркан.

Правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 судових витрат та відшкодування моральної шкоди. У зв`язку із розглядом справи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 понеслі відповідні витрати.

У результаті протиправної поведінки ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка полягає у порушенні права власності на земельну ділянку, моральних переживаннях у зв`язку із вказаним порушенням, неможливості використання належного майна за йогопризначенням. Розмір відшкодування моральної шкоди у сумі - 5 000,00 грн. визначено судом з врахуванням характеру правопорушення, глибини моральних хвилювань, з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо незадовільного стану цоколя житлового будинку, намокання стіни її житлового будинку, появі плісняви на стінах у будинку у зв`язку з відсутністю мостіння біля стіни її житлового будинку, яка виходить на земельну ділянку ОСОБА_3 , наявності технічної можливості встановлення мостіння біля будинку, оскільки це спростовується висновками судової експертизи про те, що замокання стіни належного апелянту житлового будинку могло утворитися через періодичне зволоження (замокання) атмосферними опадами з водостічної труби системи водовідведення з даху та конденсованої вологи з дренажної трубки системи кондиціювання будинку ОСОБА_1 ..

Доводи апелянта про те, щопобудований ОСОБА_3 паркан порушує межі її земельної ділянки, спростовуються висновками судової експертизи про те, що у результаті облаштування паркану зменшилась площа земельної ділянки саме ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 .. На облаштованому ОСОБА_3 , ОСОБА_2 фундаменті ОСОБА_1 облаштувала паркан, яким користується на час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не надали доказів щодо завдання моральної шкоди та обґрунтування розміру її відшкодування, спростовуються будівництвом паркану на належній ОСОБА_3 земельній ділянці. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено судом з врахуванням характеру правопорушення, глибини моральних хвилювань, з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Виходячи з вищенаведеного, вбачається безпідставність доводів апеляційної скарги, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів адвоката Павел О.Ю. - представникаОСОБА_1 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Павел Ольги Юріївни - представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе