Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 469/225/16-ц

провадження № 61-25483св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області, у складі колегії суддів: Галущенка О. І., Самчишиної Н. В., Лисенка П. П., від 27 березня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» мотивована тим, що 13 березня 2006 року між відкритим акціонерним банком «ВіЕйБі Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала 120 000, 00 доларів США для придбання будинку, які зобов`язалась повернути до 21 вересня 2009 року.

За умовами укладеного договору позичальник повинна була щомісячними платежами погашати заборгованість перед банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, процентів за його користування у розмірі 14 % річних, комісії та інших, передбачених договором винагород.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 24 листопада 2009 року складав 54 600, 66 доларів США, що у гривневому еквіваленті становила 436 586, 88 грн за офіційним курсом Національного банку України. Крім того, банком була нарахована пеня у розмірі 86 357, 84 грн. Загальна заборгованість становила 522 943, 72 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 січня 2013 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» 522 943, 00 грн кредитної заборгованості.

Станом на 05 січня 2016 року кредитна заборгованість зросла до 55 089, 55 доларів США, що еквівалентно 1 322 185, 94 грн за офіційним курсом Національного банку України.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просила суд надати повноважень щодо продажу предмета іпотеки, яким відповідно до договору іпотеки від 13 березня 2006 року, укладеного з ОСОБА_1 є належний йому на праві власності комплекс, база відпочинку АДРЕСА_1 та складається зі спального корпусу літ. «А», кам`яний, загальною площею 827, 6 кв. м, належні до нього господарські та побутові будівлі та споруди: замощення № 1-асфальт, від імені ПАТ «ВіЕйБі Банк» будь-якій особі за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації з наданням банку усіх прав продавця та інших повноважень, необхідних продавцю для продажу предмета іпотеки, отриманням витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і реєстрації права власності на нерухоме майно за набувачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області, у складі судді Гапоненко Н. О., від 14 грудня 2016 року Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року скасовано рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким у рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 13 березня 2006 року, яка визначена рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 січня 2013 року станом на 24 листопада 2009 року у розмірі 522 943, 72 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 53 332, 76 доларів США, що еквівалентно 426 448, 75 грн за офіційним курсом Національного банку України; заборгованості за відсотками 1 276, 90 доларів США, що еквівалентно 10 138, 13 грн за офіційним курсом Національного банку України; заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 86 357, 84 грн; звернуто стягнення на предмет іпотеки - комплекс, база відпочинку АДРЕСА_1, та складається зі спального корпусу літ. «А», кам`яний, загальною площею 827, 6 кв. м, належних до нього господарських і побутових будівель та споруд: замощення № 1 - асфальт, який належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом його продажу з правом укладення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» договору купівлі-продажу від свого імені з будь-якою особою - покупцем за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації з наданням банку усіх прав продавця та інших повноважень, необхідних продавцю для продажу предмета іпотеки, отриманням витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і реєстрації права власності на нерухоме майно за набувачем. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що позивач звернувся до суду з цим позовом із пропуском строку позовної давності. Позивачем доведено факт порушення умов кредитного договору і виникнення заборгованості, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд дійшов неправильного висновку про те, що позивач звернувся до суду з цим позовом у межах строку позовної давності, не дослідив графік погашення кредиту, виписку з кредитного рахунку щодо фактичного виконання зобов`язань боржника, не встановив точну дату виникнення зобов`язань за кредитним договором та не врахував, що кредитні зобов`язання погашаються черговими платежами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № № 469/225/16-ц (провадження № 61-25483св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

12 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

28 серпня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи заперечення (відзиву) на касаційну скаргу

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у запереченні (відзиві) на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 січня 2013 року, яке набрало законної сили 13 лютого 2013 року, ухваленим у справі № 2-8/2011 за позовом ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 11-Ф від 13 березня 2006 року та договором поруки від 12 січня 2009 року, станом на 24 листопада 2009 року, у розмірі 522 943, 00 грн (заборгованість за тілом кредиту у сумі 53 332, 76 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складало 426 448, 75 грн; заборгованість за процентами у сумі 1 267, 90 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку Україн складало 10 138, 13 грн; пеня - 86 357, 84 грн). У задоволенні вимог до ОСОБА_1 відмовлено з підстав обрання позивачем способу захисту, що не відповідає положенням чинного законодавства (т. 1, а.с. 37-39).

Встановлено, що 13 березня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, з наступним внесенням до нього змін додатковими угодами № 1 від 16 квітня 2008 року і № 2 від 28 липня 2008 року. За договором банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 120 000, 00 доларів США на строк до 21 вересня 2009 року зі сплатою 15 % річних. Повернення кредиту здійснюється у доларах США щомісячно у період з червня по вересень кожного року, не пізніше 29 числа місяця, на відкритий позичковий рахунок у сумі не меншій 7 500, 00 доларів США, починаючи з червня 2006 року (т. 1, а.с. 37-38).

На забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_1 13 березня 2006 року укладено іпотечний договір з наступними змінами, внесеними договором від 29 серпня 2008 року (т.1, а.с. 24-33), за яким ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_2 , передав в іпотеку банку як іпотекодержателю комплекс - базу відпочинку АДРЕСА_1.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості (т. 1, а.с. 9-10), рішення суду у справі № 2-8/2011 не виконано, останній платіж за тілом кредиту та відсотками сплачено до 29 жовтня 2009 року, відсотки нараховані станом на 29 січня 2010 року, загальна заборгованість за кредитним договором станом на 05 січня 2016 року становить 55 089, 55 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 1 438 323, 14 грн, у тому числі кредит 53 332, 76 доларів США та відсотки у розмірі 1 756, 79 доларів США.

20 листопада 2014 року Правління Національного банку України відповідно до вимоги статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» прийняло постанову № 733 «Про віднесення публічного акціонерного банку «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 188 від 19 березня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду срави, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до положень статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку»,можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку») - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку») - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не передбачили.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц

(провадження № 14-112цс19).

Враховуючи, що сторони договору іпотеки від 13 березня 2006 року (стаття 7 договору, пункт 7.6.2) передбачили одним із способів задоволення вимог іпотекодержателя права від свого імені (іпотекодержателя) продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку визначеному Законом України «Про іпотеку», то позивачем було обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, у даному випадку, є позасудовим.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, однак неправильно застосували вищенаведені норми права, судові рішення місцевого та апеляційного судів підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем обраний позасудовий порядок врегулювання спору, а тому пред`явлений позов є неналежним способом судового захисту.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська