ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/11118/17

Провадження № 22-ц/818/4072/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою адвоката Ященка Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2018 року (суддя Харченко А.М.),-

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.08.2008 року у розмірі 36332 грн. 84 коп. та судовий збір 1600 грн..

Позов мотивований тим, що між ОСОБА_1 та позивачем 28.08.2008 укладено договір № б/н на умовах якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач належним чином свої обов`язки за договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2017 становить 36332 грн. 84 коп. і яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 2699,73 грн., заборгованості по прецентам за користування кредитом - 28364,88 грн., заборгованості по оплаті пені та комісії - 3300 грн., фіксованої частки штрафу - 250 грн, процентної складової штрафу - 1718,23 грн..

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.08.2008 в сумі 36332 грн. 84 коп. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем вимоги за кредитом своєчасно перед банком не виконувались, грошові кошти для погашення заборгованості не повернуто.

Не погоджуючись з заочним рішенням адвокат Ященко Андрій Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та порушено норми матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що судом при ухваленні заочного рішення порушено норми процесуального права щодо належного повідомлення його про місце, час та дату содових засідань. Вважає, що повернуті поштові листи з відмітками «через не запит» не є належним повідомленням про розгляд справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що отримав кредитну картку у відділенні банку строком дії її до серпня 2010 року та в подальшому договір було пролонговано і видано йому нову картку строком дії до серпня 2012 року, потім у серпні 2012 року договір знову було продовжено та отримано ним картку дією до серпня 2014 року, після серпня 2014 року договір з банком не продовжував, карток кредитних не отримував.

Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що з розрахунку заборгованості наданому позивачем вбачається, що користування відповідачем карткою після 30.07.214 не відбувалось, а також вказує, що матеріали справи не містять доказів, а саме фотофіксації отримання ним нової продовженої картки.

Вказує про те, що суд ухвалюючи заочне рішення безпідставно не прийняв за основу останнє здійснення платежу погашення за карткою відповідачем 30.07.2014, що вбачається з розрахунку заборгованості, тобто строк позовної давності було перервано і з урахуванням цього сплинув 30.07.2017, а банк звернувся з позовом 27.08.2017, тобто пропустивши строк позовної давності.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що Московський районний суд міста Харкова розглянувши справу в заочному порядку позбавив його як відповідача звернутися до суду з заявою про застосування строків позовної давності, про що він в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно та неправомірно стягнуто з нього заявлену позивачем заборгованість з кредитом, оскільки будь-яких операцій по картці після 30 липня 2014 року не здійснював у зв`язку з закінченням строку дії картки.

Крім того до апеляційного суду представником відповідача надано доповнення до апеляційної скарги в яких він посилається на те, що висловлення своєї згоди з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Пам`яткою клієнта ОСОБА_1 не підписував, до заяви щодо процентної ставки та відповідальності за прострочення платежів не приєднувався та зазначає, що відповідне погоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду України від 3 липня 2019 року.

До апеляційного суду надано позивачем письмові пояснення, в яких вказано про те, що відповідач отримував три картки перша яка мала строк дії липень 2010 року, друга - січень 2014 року та третя - жовтень 2017 року, а також надав докази останнього фотографування відповідача з карткою 27.01.2014.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційної інстанції не надходив.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що з метою отримання кредитної картки 28 серпня 2008 року відповідачем заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», отримав платіжну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду та з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами ознайомлений (а.с. 6 зі зворотом).

До заяви банком додано довідку про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписаної відповідачем 29.08.2008 та Умови та правил надання банківських послуг (а.с.7-13).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 30 червня 2017 року становить 36332,84 грн. і складається із: 2699,73 грн. - заборгованість за кредитом; 28364,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1718,23 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 3 - 5).

З довідки наданої банком, що міститься в матеріалах справи вбачається, що відповідачу видано три картки та зазначено, що термін дії останньої картки до жовтня 2017 року (а.с.71).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до даного договору, відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, відповідачу видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Щодо доводів представника відповідача щодо строків позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у серпні 2008 було надано картку та відповідач посилається на те, що строком дії її серпень 2010 року не заперечуючи, що в подальшому договір було пролонговано і отримано ним нову картку строком дії серпень 2012 року, а потім у серпні 2012 року договір знову було продовжено та отримано ним картку дією серпень 2014 року.

Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, останнім днем суми погашення за наданим кредитом є 30 липня 2014 року.

Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Судова колегія враховує, що відповідачем отримувались тричі картки і остання третя картка строком дії жовтень 2017 року. З позовом позивач звернувся 31 серпня 2017 року, тобто до початку перебігу строку позовної давності.

Таким чином, підстав для застосування строків позовної давності до вимог щодо стягнення тіла кредиту не має.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Посилання представника відповідача щодо того, що відповідач не підписував Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів приймає до уваги, виходячи з наступного.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 28 серпня 2008 року процентна ставка не зазначена.

Довідкою про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, судова колегія відхиляє доводи позивача щодо узгодження порядку нарахування процентів за користування кредитом, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.UK style='tag3:14.0pt;tag2:"Roboto Condensed Light"; tag1:black;background:white'> проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Судова колегія вважає, що Довідка про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 серпня 2008 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги позивача щодо узгодження порядку нарахування процентів за користування кредитом.

Отже, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором в частині стягнення тіла кредиту, в іншій частині суд першої інстанції помилково задовольнив позов.

Рішення суду підлягає скасуванню в цілому з ухваленням нового, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача не повідомленого належним чином, що згідно п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 36332 грн 84 коп., задоволено позов в сумі 2699 грн. 73 коп., що складає 7,4%. За подачу позову і апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 4000 грн. (1600+2400), отже відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 296 грн. (4000 х 7,4%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Ященка Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце народження м. Харків, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», р/р НОМЕР_2 , , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.08.2008 року у розмірі 2699 (дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 73 коп.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце народження м. Харків, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК», р/р НОМЕР_2 , , МФО 305299, судові витрати у розмірі 296 (двісті дев`яносто шість) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук