Справа № 331/3610/18
Провадження № 2/323/476/19
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

16.09.2019 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання Безштанківській О.Д., за участю представника позивача Нечет О.О., представника відповідача Ілієнко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.01.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 22,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків. У зв`язку з цим, станом на 30.04.2018 р. виникла заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 93455,15 грн., в тому числі 4549,01 грн. - заборгованість за кредитом, 80073,88 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 4143,92 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована складова), 4438,34 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2018 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2018 року позовну Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 19.01.2009 року № б/н в сумі 88766,81 грн., з яких: 4549,01 грн. - заборгованість за кредитом, 80073,88 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 4143,92 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також судовий збір у сумі 1762,00 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

18.01.2019 року відповідачем була подана заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду - задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2018 року у справі 331/2610/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

03.04.2019 року до суду Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від представника відповідача Ілієнко І.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила у позові відмовити через сплив позовної давності. В обґрунтування цього представник відповідача, не заперечуючи факт отримання її довірителькою кредитної картки та використання кредитних коштів за її допомогою, зазначила, що останній раз відповідачка здійснила платіж за даним кредитним договором 15.10.2014 року, а тому позов поданий за межами передбаченого законом строку позовної давності. Крім того, представник відповідача заперечила проти розрахунку заборгованості, наданого позивачем, також і в частині того, що 31.10.2015 року нібито відповідачка сплатила на користь позивача суму в розмірі 14,51 грн., 01.11.2015 року в розмірі 46,48 грн., 02.11.2015 року в розмірі 26,78, 03.11.2015 року в розмірі 12,21 грн., 04.11.2015 року в розмірі 6,10 грн. За ствердженням представника відповідача, ОСОБА_1 особисто таких сум не платила, а автоматичне списання коштів з іншої картки відповідача в рахунок погашення заборгованості не можна вважати діями, вчиненими відповідачем з метою виконання кредитних зобов`язань, оскільки це списання відбулося без її згоди та будь-якого волевиявлення.

14.05.2019 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування цього представник позивача зазначила, що строк позовної давності для звернення до суду з позов позивачем не пропущено, а заборгованість відповідача розрахована у відповідності до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору.

04.06.2019 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від представника відповідача надійшла заява про направлення справи за підсудністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 року справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на розгляд Оріхівського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 08.07.2019 року цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду.

10.09.2019 року представником позивача була надана до суду виписка по кредитному рахунку відповідача - ОСОБА_1 за період з 01.10.2014 року по 04.11.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на підстави, які зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, які зазначені у наданому нею відзиві на позовну заяву, та просила у задоволенні позовної заяви відмовити.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального права та судову практику, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти.

Позивач, здійснюючи банківську діяльність, затвердив Умови та Правила надання банківських послуг, на підставі яких пропонував клієнтам платіжні карти та інші банківські послуги, зазначені у Заяві та у Пам`ятці Клієнта. У преамбулі зазначених Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що вони разом з із заявою, Пам`яткою клієнта та Тарифами складають Договір про надання банківських послуг.

Затвердженням Умов та Правил позивач в порядку ст. 641 ЦК України зробив публічну оферту на укладення договору банківських послуг для необмеженого кола осіб.

Відповідно до п. 3.1-3.3 Умов та Правил, дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. Випуск Карти та відкриття Рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана у розділі заяви «Відмітки банку».

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивачем надано копію Анкети-заяви на видачу кредитної картки від 19.01.2009 року. Із змісту цього документу випливає, що відповідач просив випустити йому кредитну картку та встановити кредитний ліміт на неї у сумі 100,00 грн. Також у цій Анкеті-заяві зазначено, що відповідачу була видана кредитна платіжна картка № НОМЕР_1 із вказаним кредитним лімітом у гривнях. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії картки.

Термін дії картки, що не заперечується відповідачем та її представником, до 30.09.2015 року.

Як випливає з наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному рахунку відповідача, що не заперечується і самим відповідачем, остання протягом вересня 2012 року - жовтня 2014 року активно користувалася кредитними коштами та щомісяця поповнювала кредитний рахунок. Останнє поповнення відповідачем кредитного рахунку шляхом внесення готівкових коштів на суму 300,00 грн. відбулось 15.10.2014 року, що відповідачем не заперечується.

Згідно тієї ж виписки про рух коштів, в подальшому по кредитному рахунку відповідача обліковується лише нарахування процентів за користування кредитними коштами та штрафів за їх неповернення.

Водночас, згідно наданих позивачем документів, 31.10.2014 року, 01.11.2014 року, 02.11.2014 року, 03.11.2014 року, 04.11.2014 року кредитний рахунок відповідача нібито був поповнений шляхом автоматичного списання коштів для погашення простроченої заборгованості з карти «67 * *40».

Відповідач та її представник факт часткового погашення заборгованості 31.10.2014 року, 01.11.2014 року, 02.11.2014 року, 03.11.2014 року, 04.11.2014 року в описаний спосіб заперечували, посилаючись на те, що автоматичне списання коштів з іншої картки відповідача в рахунок погашення заборгованості не можна вважати діями, вчиненими відповідачем з метою виконання кредитних зобов`язань, оскільки це списання відбулося без її згоди та будь-якого волевиявлення, а тому не може бути підставою для висновку про переривання позовної давності в розумінні ст. 264 ЦК України.

Оцінюючи у сукупності встановлені факти, суд бере за основу й застосовує висновки щодо правильного застосування норм матеріального права, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/95919/12.

Зокрема, у п. п. 89-93 вказаної Постанови зазначається, що, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Термін дії картки, що не заперечується відповідачем та її представником, до 30.09.2015 року.

Відтак, нарахування позивачем процентів за користування кредитом за період з 01.10.2015 року і по 30.04.2018 року є неправовірним, і позов у цій частині не підлягає задоволенню саме з підстав, викладених у п. 91 Постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості, що існувала станом на момент припинення строку кредитування, суд керується правовими висновками, викладеними у п.п. 56-64 Постанови ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Зокрема, у цій Постанові зазначається, що загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Відповідно до п. п. 5.3, 5.4 правил користування платіжною карткою, строк і погашення по кредиту по платіжним карткам із встановленим мінімальним обов`язковим платежем наведений у Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування кредитом та частину заборгованості за кредитом. По платіжним картам без встановленого мінімального обов`язкового платежу строк погашення процентів по кредиту - щомісяця за попередній місяць, а строк погашення кредиту в цілому - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на картці.

Як було встановлено раніше, в період до 15.10.2014 року включно відповідач періодично поповнювала кредитний рахунок, кожного разу тим самим перериваючи позовну давність.

Позивач у цій справі звернувся до суду з позовом у травні 2018 року, тобто після спливу позовної давності як щодо основної суми кредиту, так і щодо останнього щомісячного платежу.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідач подав письмову заяву про застосування позовної давності у цій справі, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, що існувала станом на момент припинення кредитування (30.09.2015 року), також задоволенню не підлягають.

При цьому суд приймає також доводи відповідача щодо того, що надходження на його кредитний рахунок грошей у сумі 14,79 грн., що, за наданими позивачем відомостями, нібито сталося 02.10.2016 року, відбулось поза його волею, з таких мотивів.

По-перше, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (постанова ВСУ від 23.11.2016 року № 6-2104цс16).

По-друге, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності (постанова ВСУ від 23.11.2016 року № 6-2104цс16).

По-третє, позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач був чи є держателем інших платіжних інструментів, в тому числі платіжних карток, за рахунок яких могло бути здійснене таке автоматичне погашення.

По-четверте, переривання позовної давності можливе лише в межах строку її спливу. Не може бути перервано те, що давно закінчило існувати.

Нарешті, за відсутності підстав для нарахування заборгованості за тілом кредиту та процентами, відсутні правові підстави і для нарахування неустойки, оскільки відповідно до частин другої та третьої статті 549 ЦК України штраф та пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання.

Безпідставним є також нарахування неустойки на суму заборгованості, яка утворилась до 30.09.2015 року, враховуючи, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стаття 266 ЦК України).

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 267, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 81, 82, 84, 19, 141, 176, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 23.09.2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.В. Смокович