Справа №718/1781/18
Провадження №2/718/575/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

11.09.2019 рокуКіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої виступає адвокат Дороган Інна Григорівна до ОСОБА_2 , третьої особи - ОСОБА_3 про вселення та визнання права на частку будівельних матеріалів в спільно створеному майні,

за участі: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Дороган І.Г.

представника відповідача - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені якої діє Дороган І.Г. , звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15.10.1992р. по 03.03.2016р. перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, у якому мають двох синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З часу одруження вона фактично почала проживати із ОСОБА_3 у господарстві його батьків на АДРЕСА_1 , де була зареєстрована 01.02.1996р. Згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого 22.04.1998р. виконкомом Брусницької сільської ради, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , хоча правовстановлюючі документи були оформленні лише на ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину, є відповідач. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

В 2007 році вона виїхала на заробітки в Грецію, де була офіційно працевлаштована в рибній таверні до липня 2012 року. Надалі, до 2016 року працювала на підприємстві, яке надавало послуги харчування. Зароблені кошти передавала своєму колишньому чоловіку ОСОБА_3 та своєму сину ОСОБА_6 в Україну, частину грошей передавала перевізниками, а частину - офіційними банківськими переказами. Періодично вона приїжджала додому, хотілося бачитись із дітьми та чоловіком. Також, нею та ОСОБА_3 велось будівництво господарства за зароблені нею кошти, будь-яких інших коштів а будівництво не надавалось, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_8 були пенсіонерами, а ОСОБА_3 ніде не працював і не мав заробітку взагалі.

На початку 2016 року їх сімейні відносини погіршились і шлюб було розірвано.

За час її проживання в господарстві по АДРЕСА_1 , нею було добудовано другий поверх літньої кухні, яка на даний час використовується як повноцінний житловий будинок, перенесено господарські будівлі на нове місце (фактично перебудовано) та збудовано новий гараж, котельню, розміром 5x6м, підвал розміром 8x3м, збудовано також стодолу, стайню та літню кухню.

Проте, відповідач та її син ОСОБА_3 категорично заперечують протии визначення її частки у створеному майні та компенсації вартості збудованого за її кошти майна в добровільному порядку.

Більше того, в 2016 році його батько ОСОБА_8 звернувся в суд з позовом про визнання її такою, що втратила право на користування житлом, але рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 08.02.2017р. у задоволенні позову було відмовлено. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердив факт передачі нею коштів на утримання житла та на будівництво будинку.

На даний час відповідач та члени її сім`ї до будинковолодіння, яке збудовано за її кошти, не допускають. Так, маючи намір провести технічну інвентаризацію створеного нерухомого майна, вона 30.01.2018р. прибула з інженером Кіцманського РБТІ до господарства, однак відповідач не допустила їх на подвір`я.

Такими діями її фактично позбавлено можливості проживати в будинку, збудованому за її кошти. Вважає, що має право на частку у спільно створеному майні за час проживання у вказаному господарстві.

Оскільки, з 1992 року вона проживала в спірному господарстві, як член сім`ї власника, нею не вчинялися дії щодо руйнування та псування цього майна, не порушувалися правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання зі нею в одному будинку, а навпаки - за її кошти щроводились реконструкція та будівництво господарських будівель та споруд в ньому господарстві, вона приймача участь в утриманні цього господарства, організовувала та фінасувала весілля старшому синові ОСОБА_6 в травні 2017 року, приймача участь у похованні покійного чоловіка відповідача - ОСОБА_8 в липні 2017 року, під час чого була присутня в спірному господарстві, як члені сім'ї власника, відповідно має право на виділ частини житлого приміщення для проживання та користування, відповідно заявляючи вимоги про вселення, оскільки на даний час відповідачем та колишнім чоловіком ОСОБА_3 чиняться перешкоди в користуванні та проживанні в спірному господарстві.

Все будівництво, що проводилось у вказаному господарстві здійснювалось без будь-яких дозволів, а тому є самочинним.

З підстав, передбачених ст.ст.60, 63, 68 Сімейного кодексу України, ст.ст.9, 156 Житлового кодексу, ст.ст.131, 132, 331, 349, 376, 355, 357, 358, 368, 405 ЦК України, просила вселити її в житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, які використовувались в процесі будівництва господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

Уточнивши позовні вимоги, з урахуванням Висновку № 498 судової будівельно-технічної експертизи від 01.03.2019 року, просила вселити її у житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, а саме: азбестоцементні листи хвилясті кількістю - 182,28кв.м., листи метало черепиці - 151,13кв.м., бітум нафтовий - 0,520т, болти, дюбелі - 0,032т, цвяхи - 0,133т, гіпсові в`яжучі - 1,3т, вапно будівельне - 0,03т, плитки керамічні глазуровані - 30,56кв.м., плитки керамічні неглазуровані (рваний камінь) - 23,84кв.м., плитки керамічні для підлог - 6,85кв.м., фарба, білило - 0,04т, поковки - 0,721т, дріт сталевий - 0,010т, сітка дротяна ткана - 25,06кв.м., тонколистий прокат, сталь листова - 0,18т, скло листове, візерунчасте - 4,76кв.м., цемент - 0,031т, шурупи - 0,0158т, електроди - 0,004т, шпалери - 104кв.м., плитки карнизні - 15,1м.п., плитки плінтусні - 15,1м.п., шпаклівка - 0,09т, лісоматеріали - 21,49куб.м., блоки віконні пластикові - 28,47кв.м., кахель - 6,20кв.м., блоки дверні металопластикові - 5,35кв.м., пластикова вагонка - 49,08кв.м., листи полікарбонатні - 1,85кв.м., блоки дверні дерев`яні - 17,29кв.м., дошка для підлоги - 4,17кв.м., ворота дерев`яні металеві - 16,2кв.м., арматурна сітка - 60кв.м., ванна акрилова - 1шт., котли - 2 шт., радіатори сталеві - 21,6 Квт, щити опалубки - 13,65кв.м., умивальник - 1 шт., унітаз - 1 шт., камінь бутовий - 0,133куб.м., пісок природний - 8,25куб.м., керамблок - 19252 шт., суміші бетонні - 36,88куб.м., розчин кладковий - 32,27куб.м., плити бетонні тротуарні - 27,030кв.м., труби напірні - 27м.п., муфти, перехідники, трійники, згони - 65 шт., герметик акриловий - 12 кг, які використовувались в процесі будівництва другого поверху літньої кухні літери «Б», гаражу, стодоли підвалу, котельні, вбиральні, стайні, сараю, огорожі, замощення в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 з визначенням вартості ремонтно - відновлювальних робіт проведених на покращення даних будівель та споруд, загальною вартістю 561 110,00 гривень.

Позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та як свідок показала, що з 1992 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , проживали вони в АДРЕСА_1 , з його матір`ю. У шлюбі мають двох синів 1993р.н. та 1996р.н. Коли вона прийшла у господарство, там був старий будинок свекрові та розпочато будівництво іншого будинку, був лише перший поверх. За час шлюбу вони розширили перший поверх (добудували баню, столову, кухню) та повністю добудували другий поверх будинку, поміняли вікна, двері, побудували підвал, котельню, гараж, огорожу. З 2007 року по 2016 рік вона працювала за кордоном, в Греції, мала офіційну роботу та заробіток, кошти відсилала чоловікові для будівництва, коли приїжджала, приймала участь працею. У 2016 році її вигнали з будинку і вона наразі орендує житло. Хоче вселитися в кухню, яку побудувала.

Представник позивача Дороган І.Г. підтримала заявлені з наведених у позові підстав, вказуючи, що позивач є членом сім`ї власника будинку - ОСОБА_8 , після смерті якого у спадщину прийняла лише ОСОБА_2 . Позивач надсилала кошти чоловікові, всі разом приймали участь у будівництві. Позивач приймала участь у будівництві та покращенні будівель, вона діяла за згодою власника, має право там проживати, і після розірвання шлюбу була домовленість, що вона буде там проживати. Суд не визнав позивачку такою, що втратила право користування житлом. Будівництво є самочинним, згідно висновку експерта 100% готовності, господарські будівлі є приналежними до житлового будинку, в експлуатацію не прийняті. Літня кухня використовується як житловий будинок. Це спільне майно і позивач має право на 1/2 частину у спільному майні.

Представник відповідача ОСОБА_5 позову не визнав, заперечуючи тим, що після розірвання шлюбу позивач не проживала в будинку відповідача, вселення у літню кухню бути не може, житло має відповідати передбаченим вимогам і вселення можливе лише в жилий будинок. Оскільки шлюб між позивачкою та її сином розірвано, відповідач не бажає, щоби позивач проживала в її будинку. Вимога про визнання права власності на частину будівельних матеріалів повинна пред`являтися до чоловіка, вимоги до відповідача є вторинними, осікли борги подружжя є спільними. Позивачем не доведено, що гроші передавались відповідачу. Вартість ремонтних, будівельних робіт не підлягає відшкодуванню.

Третя особа ОСОБА_3 в судові засідання не з`являвся, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не повідомивши причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.1992р. по 03.03.2016р. та спільно проживали в АДРЕСА_1 .

Згідно копії інвентарної справи, заведеної 14.03.1988 року, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 22 квітня 1988 року, власником житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , являвся ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.9-14, 15), і зазначене домогосподарство складалося з житлового будинку (літ. А), 1970 року побудови, сараїв (літ. Б, В, Г, Д, Ж), убиральні (літ. З), колодязя (№ 1), воріт з хвірткою (№ 2), паркану (№ 3).

З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру за № 50346127 від 19.12.2017 року вбачається, що Кіцманською державною наторіальною конторою 19.12.2017 року зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.190-194).

Як вбачається з копії Акту обстеження від 23.02.2017 року, ОСОБА_1 проживала в господарстві. Розташованому в АДРЕСА_1 , з 1992 року по 2016 рік разом із чоловіком та їхніми дітьми. Господарство складається із старої хати ОСОБА_8 , та кухні, яка в подальшому була добудована на другий поверх за участі ОСОБА_1 . Також було перенесено господарські будівлі на нове місце з додатковими витратами. Також було побудовано новий гараж та котельню розміром 5мх6м, підвал 8мх3м. Участь у будівництві та ремонтних роботах ОСОБА_1 частково брала участь в роботі та фінансуванні (т.1 а.с.38).

Згідно копій погосподарських книг у 2001-2005 роках, 2011-2015 роках. 2016 році головою двору був ОСОБА_8 , членами двору були: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_1 (невістка), ОСОБА_6 (онук), ОСОБА_7 (онук) (т.1 а.с.41-49).

ОСОБА_1 протягом 2008 - 2016 років здійснювались перекази грошових коштів на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.53-57, 60-62, 75-109).

В матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_1 з візами Грецької Республіки та печатками про в`їзд та виїзд ОСОБА_1 з території України протягом 2013-2017 років (а.с.16-22).

Крім того, в матеріалах справи міститься також Довідка про працевлаштування ОСОБА_1 у рибній таверні під назвою «Кавос» у Кінетті (Грецька Республіка), з 27.10.2007 року (а.с.63, 64), та Довідка про працевлаштування ОСОБА_1 на підприємстві з надання послуг харчування в м. Істмії (Грецька Республіка) з 2013 року (а.с.66).

Після повернення в Україну позивачка ОСОБА_1 , а саме з 2016 року, остання неодноразово зверталась до позивачки, виконавчого комітету сільської ради та Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області із проханням про усунення перешкод в доступі до житлового будинку, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами. (а.с.65, 71, 72).

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 08.02.2017р. у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку - відмовлено (т.1 а.с.68-70).

Рішенням Кіцманського районного суду від 04.03.2019р., залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 26.06.2019р., у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовлено.

Як вбачається з копії спадкової справи № 607/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 , із заявою по прийняття спадщини до Кіцманської державної нотаріальної контори звернулась дружина померлого - ОСОБА_2 . ОСОБА_3 (син померлого) та ОСОБА_13 (дочка померлого) від спадщини після смерті батька ОСОБА_8 відмовились на користь матері ОСОБА_2 (т.1 а.с.190-194).

Свідок ОСОБА_14 показав, що позивач незаконно була виписана з господарства, вона роки працювала за кордоном і висилала кошти, а із нею так вчинили. У нього хворіла мати і він, приблизно три роки тому, найняв позивачку доглядати за нею. Коли мати померла, він дозволив позивачці проживати в його будинку як помічниці по господарству.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_15 вона добре знає ОСОБА_1 , вони зустрічаються, спілкуються. Їх діти разом навчались, вона біля 15 років була за кордоном, підняла будівництво, поштукатурила будинок, зробила новий паркан, купила автомобіль, оплачувала навчання дітей, літом на відпочинок брала дітей до себе. Вона працювала та покращувала матеріальний стан сім`ї.

На підставі ухвали суду від 04.12.2018 року проведено будівельно-технічну експертизу (т.1 а.с.226-227).

Згідно Висновку експерта за № 498 від 01.03.2019 року відповідно до плану земельної ділянки АДРЕСА_1 (а.с.10-15), згідно технічного паспорту на житловий будинок складений станом 14.03.1998р., де головою колгоспного двору був ОСОБА_8 , були розташовані наступні будівлі і споруди, а саме: житловий будинок літ. «А»; літня кухня літ. «Б»; сараї літ. «В,Г,Д,Ж»; убиральня літ. «3»; колодязь літ. «№1»; ворота та хвіртка літ. «№2»; огорожа літ. «№3».

Станом на день дослідження домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,25 га, яка надана для користування з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 ,експертом встановленого в даному домоволодінні знаходяться слідуючі будівлі та споруди, а саме: житловий будинок літ. «А»; літня кухня літ. «Б» з добудованим II поверхом; гараж з котельнею; підвал; сарай; стайня; сарай ; вбиральня; колодязь літ. «№1»; замощення; альтанка; ворота і огорожа.

Ступень готовності збудованих будівель, які розташовані в будинковолодінні АДРЕСА_1 , зокрема літньої кухні, гаража з котельнею, підвалу, сараю, стайні, сараю, вбиральні, становить 100. Загальна вартість будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва надбудови 2 поверху з визначенням вартості ремонтно-відновлювальних робіт проведених по покращенню даної будівлі, яка розташована в домоволодінні АДРЕСА_1 , станом на 01.03.2019 року складає 652345,00 гривень, в т.ч.: будівельні матеріали, обладнання - 525246,00грн.; вартість робіт - 127099,00грн.

Літня кухня літ. «Б», яка знаходиться в АДРЕСА_1 , не відповідає об`ємно-планувальним характеристикам житлового будинку і не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15 -2005року п.п.2.9; 2.4.

Загальна вартість будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, які були використані в процесі будівництва гаражу, стодоли, підвалу, котельні, вбиральні, стайні/сараю, огорожі, замощення , які розташовані в домоволодінні АДРЕСА_1 , станом на 01.03.2019 року складає 469876,00грн., в т.ч.: будівельні матеріали, обладнання - 385108,00грн.; вартість робіт - 84768,00грн. (т.2 а.с.4-34).

Позивачка ОСОБА_1 з 1992 року по 2016 рік проживала в розташованому АДРЕСА_1 , домоволодінні як член сім`ї - дружина ОСОБА_3 , який є сином відповідача ОСОБА_2 , та приймала участь у ремонтно-будівельних роботах.

Зазначені обставини відповідачем ОСОБА_2 та її представником не спростовано, а доводи представника відповідача про те, що відповідачка ОСОБА_2 не надавала згоди позивачці ОСОБА_1 на проведення ремонтних робіт, не заслуговують на увагу, оскільки відсутні докази, що відповідачем та її померлим чоловіком заборонялося проведення зазначених робіт у домогосподарстві. Крім того, позивачка як член сім`ї мала право на проведення зазначених робіт.

Разом з тим, суд враховую наступне.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування зазначених правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у своїй постанові від 08.11.2017р. у справі № 6-1447цс17.

Згідно статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Системний аналіз статей 186, 190, 316 ЦК України свідчить, що право власності особи виникає на окрему, самостійну річ, тоді як приналежність не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові від 14.02.2018р. у справі № 910/8903/16.

Ураховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК України, господарські будівлі, споруди і приміщення, що розташовані із житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для побутового обслуговування власників (співвласників) будинку, забезпечення їх необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі (житлового будинку) і не є самостійними нерухомими речами. У зв`язку з цим право власності на такі господарські будівлі, споруди і приміщення, як на окремі об`єкти нерухомого майна, не визнається. Приналежність слідує за головною річчю.

Відповідно до положень статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Витрати на будівництво не є річчю, а предметом поділу в межах спору відповідно до ч.1 ст.69 СК України.

Предметом поділу можуть бути будівельні матеріали, обладнання, конструктивні елементи, які використані на будівництво окремих об`єктів і мають індивідуально визначені ознаки, за умови встановлення, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя і що воно підлягає поділу між колишнім подружжям в натурі.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Згідно з ч.2 ст.64 Житлового кодексу до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.3 ст.156 Житлового кодексу члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенні ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За правилами ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини.

Оскільки земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право на відшкодування своїх затрат на будівництво за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них статтею 156 Житлового кодексу обов`язок.

Позивач заявляє вимогу про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, використаних на будівництво господарських будівель та споруд.

Право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_8 .

Судом не встановлювалось, оскільки не являлось предметом спору, чи являвся даний житловий будинок спільним майном подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , чи приймали вони та їх син ОСОБА_3 у ремонтно-будівельних роботах у цьому господарстві.

Зазначений житловий будинок входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_8 і єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є ОСОБА_2 .

Суд, з урахуванням положень законодавства стосовно того, що власністю того з співвласників, який їх зробив, є поліпшення спільного майна, які можна відокремити, вважає, що позивачка має право на відшкодування витрат на будівництво та проведення ремонтно-будівельних робіт підсобних будівель, з урахуванням частки інших осіб: колишнього чоловіка та його батьків, проте, враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що спір, у відповідності до ст.13 ЦПК України, підлягає вирішенню в межах заявлених позивачем вимог, а тому підстав для визнання саме права власності на частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання, не вбачається.

Стосовно заявлених позивачем вимог про вселення, суд приходить до наступного висновку.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є (ВС/КЦС справа 595/1271/16ц 15.08.2018р.).

Як пояснила позивач, саме в житловому будинку вона не проживала, а проживала в літній кухні, яка, Згідно Висновку експерта за № 498 від 01.03.2019 року, не відповідає об`ємно-планувальним характеристикам житлового будинку і не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15 -2005року п.п.2.9; 2.4.

Згідно рішення суду від 04.03.2019 року позивач не втратила право користування житловим приміщенням, розташованим в АДРЕСА_1 .

Оскільки питання про виселення позивачки не вирішувалось, належним способом захисту порушених прав є усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, визначення способу і порядку користування житловим приміщенням а тому для задоволення заявлених цій частині вимог також підстав не вбачається.

На підставі викладеного, ст.ст.57, 62, 63, 68 Сімейного кодексу України, ст.ст.9, 64, 156 Житлового кодексу, ст.ст.186, 190, 316, 364, 368, 370, 380, 381 ЦК України, керуючись ст.ст.3-13, 17, 18, 76-82, 141, 223, 259, 263, 264, 265 268, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої виступає адвокат Дороган Інна Григорівна до ОСОБА_2 , третьої особи - ОСОБА_3 про вселення та визнання права на частку будівельних матеріалів в спільно створеному майні - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2019 року.

Суддя: