ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Попова Ірина Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дубовенко Вікторія Олегівна, про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Попова І.В., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя до дня смерті ОСОБА_3 проживав у кв. АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності. Разом з ним у вказаній квартирі мешкала його колишня дружина ОСОБА_2 , з якою було розірвано шлюб ще до 2000 року. Квартира приватизована на декількох осіб. Позивач зазначила що, відвідувала свого батька та допомагала по господарству, оскільки він хворів. ОСОБА_2 жила своїм життя, встановивши залізні двері до своєї кімнати і сприяла тому, щоб батько нервував та зловживав спиртними напоями. Часто ОСОБА_3 перебував на лікуванні. Вона розмов з батьком щодо заповіту не вела з етичних питань. Пропозиції про виїзд до іншого житла та грошову компенсацію за частку нерухомого майна відповідач відхиляла. Після смерті батька вона звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини. Нотаріус повідомив, що ОСОБА_3 залишив заповіт від 16 листопада 2007 року та все своє майно заповідав ОСОБА_2 Зазначає, що весь час відносини її батька та відповідача були негативними, батько ніколи не говорив про те, що має намір скласти заповіт на користь ОСОБА_2 З 16 листопада 2007 року її батько ОСОБА_3 був хворий та знаходився в лікарні. Вважає, що вказаний заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки був вчинений ОСОБА_3 в той час, коли він не усвідомлював значення своїх дій під впливом алкоголю та перебував у нездоровому психічному стані. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 16 листопада 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Попова І.В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. про визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 13 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до вимог ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_2 з 1986 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 1993 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розіравно (т.1 а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (т.1 а.с.4).

За життя, 16 листопада 2007 року, ОСОБА_3 склав заповіт на користь ОСОБА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В., та яким ОСОБА_3 заповідав усе належне йому майно на день смерті де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося ОСОБА_2 (т.1 а.с.99).

Судом встановлено та сторонами визнається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до смерті останнього проживали в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями, у зв`язку з чим він знаходився під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога з діагнозом: «Психічні та поведінські розлади в результаті вживання алкоголю. Синдром залежності». Був зняти з обліку 31 грудня 2009 року у зв`язку з відсутністю відомостей (т.1 а.с.18).

З виписки з амбулаторної картки хворого ОСОБА_3 , 1953 року народження, вбачається, що хворий знаходиться на обліку за місцем проживання у невропатолога; хворіє з 2008 року (т.1 а.с.22).

На обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_3 , 1953 року народження, не перебував (т.1 а.с.75)

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_3 (т.1 а.с. 5, 8).

Ухвалою апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. витребувалася копія спадкової справи, заведена після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була надана 30 липня 2019 року приватним нотаріусом апеляційному суду (т.1 а.с. 235, т.2 а.с. 7-16).

Із вказаної спадкової справи вбачається ОСОБА_1 05 жовтня 2015 року після смерті батька звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.14).

Також із заявою до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О. про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 24 квітня 2015 року звернулася ОСОБА_2 (т.2 а.с.8).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 , посилалася на те, що оскаржуваний заповіт був вчинений ОСОБА_3 в той час, коли він не усвідомлював значення своїх дій під впливом алкоголю та перебував у нездоровому психічному стані (т.1 а.с. 2, 3, 16, 17).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 , за життя, хворів на хронічний алкоголізм.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року за клопотанням позивача призначалася судова посмертна почеркознавча експертиза (т.1 а.с. 118, 119).

Як вбачається з висновку висновку судового експерта №2044-17 від 30 серпня 2017 року рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_3 в заповіті, викладеному і в нотаріальному бланку і другому примірнику, а також в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, виконані однією особою, під впливом ймовірно внутрішніх «збиваючих» факторів природного характеру, які посилюють збуджуючи процеси (зокрема стан алкогольного сп`яніння тощо) (т.1 а.с.140-146).

В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225 ЦК України, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції учасники справи не зверталися до суду з відповідним клопотанням про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи стану ОСОБА_3 на момент вчинення оскаржуваного правочину.

У судовому засіданні в апеляційному суді 09 липня 2019 року учасникам справи роз`яснювалося їх право на звернення до суду з відповідним клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Представник позивача просила суд надати час для з"ясування питань щодо призначення посмертної судово-психіатричної експертизи судом (т.2 а.с. 2).

В судовому засіданні в апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 зазначила, що клопотань про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи позивачем не заявляється.

З відповідним клопотанням про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи учасники справи до суду не звернулися.

Отже, позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження її позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, пославшись на те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що спірний заповіт, вчинений ОСОБА_3 , є недійсним.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповноти рішення суду щодо хвороби заповідача ОСОБА_3 на час складення заповіту є необгрунтованими.

Із відповідним клопотанням про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи після роз"яснення такого права апеляційним судом учасники справи до суду не зверталися.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О СТ А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді