ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/632/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря -Кантицької О.І.

та сторін - представника ОСОБА_1 адвоката Захарчука Ю.В.; представника ОСОБА_2 адвоката Вальчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10254/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 квітня 2019 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТ БАНК" про стягнення позики, 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України та нарахованої пені, згідно умов договору, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТ БАНК" про стягнення позики, 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України та нарахованої пені, згідно умов договору на загальну суму 24675,28 доларів США.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що 21 жовтня 2013 року із ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошових коштів, за умовами якого він передав у власність відповідачу 114800 гривень, що на момент укладення договору становило 14000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути у такій самій сумі у строк до 26 квітня 2015 року, але в жодному разі не менше еквіваленту 14000 доларів США по курсу НБУ на день платежу.

Умови договору ОСОБА_2 не виконав і гроші у повному обсязі не повернув, а тому у позивача виникло право на стягнення 9681 доларів США - суми позики, 924,28 доларів США - 3% річних у порядку ст. 625 ЦК України та 14070 доларів США нарахованої пені, згідно умов договору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6897 гривень - 3% річних за невиконання грошового зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 гривень судового збору.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 2 квітня 2019 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції при винесені рішення не взяв до уваги, що в договорі про надання позики сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 524 ЦК України визначається, що грошовим визнається зобов`язання виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте, в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У зв`язку з чим суд безпідставно припустив, що позика була у гривнях.

27 квітня 2017 року ОСОБА_2 перерахував частину боргу на картковий рахунок ОСОБА_1 114800 грн., що еквівалентно на момент сплати 4319 доларів США.

Судом при відмові у стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання не застосовано ст. 264 ЦПК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності строк починається заново, ст. 264 ЦПК України, цим самим поновився строк для стягнення пені за несвоєчасно повернутий борг в один рік.

ОСОБА_2 не подав відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Захарчук Ю.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Вальчук М.М. апеляційну скаргу не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що договір позики був вчинений у гривневому еквіваленті і її довіритель всі кошти повернув ще 5 листопада 2015 року.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що тіло позики повернуто, тому до задоволення підлягає тільки стягнення 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, який посвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі за № 5969. (а.с. 5)

Згідно вказаного договору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, уклали цей договір про те, що ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 14 800 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 коп., що на момент укладення цього договору, та курсу банківських установ України на дату нотаріального посвідчення цього договору становило 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США 00 центів.

Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому Позикодавцем) згідно п.4 цього договору у строк до 26 квітня 2015 року повністю, а саме: 114 800 гривень 00 копійок, але в жодному випадку не менше еквіваленту 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США 00 центів по курсу НБУ на день здійснення платежу).

Пунктом 7 договору від 21.10.2013 року, сторони домовилися, що позика вважається поверненою в момент передачі грошової суми, що позичалася, повністю позикодавцеві.

За змістом договору від 21.10.2013 року, правочин є безпроцентним (п.2); механізм повернення позичених коштів попередньо був передбачений наступний - в м. Тернополі шляхом передачі грошових коштів позикодавцеві готівкою у місці, вказаному позикодавцем (п. 6); за домовленістю сторін сплата грошових коштів, що є предметом договору, підтверджуватиметься відповідними розписками позикодавця про одержання грошей, які останній видаватиме позичальнику (п.5).

У встановлений договором строк ОСОБА_2 борг не повернув.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина перша статті 626 ЦК України вказує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи доведено та визнається представниками сторін, що договір позики був вчинений у гривневому еквіваленті.

25 листопада 2015 року ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_1 114800 грн (а.с43) грошових коштів за договором позики, які повинен був повернути ще до 26 квітня 2015 року. Ці кошти - 114800 гривень ОСОБА_1 Отримав 27 квітня 2017 року на власний картковий рахунок НОМЕР_1 , що підтвердив в суді його представник адвокат Захарчук Ю.В.

Станом на 5 листопада 2015 року ОСОБА_1 було повернуто в еквівалентному відношенні тільки 4974 долари США, замість 14 000 доларів США, як передбачено умовами договору - п.4.

Отже, ОСОБА_1 не поверненою залишилась сума 208320 гривень основного боргу, що в еквівалентному відношенні становила 9025,99 доларів США (сума позики 14000 дол США * 23,08 -курс долара станом на 5.11.2015 р. = 323120 грн-114800 грн ), яка підлягає стягненню із відповідача.

Частина перша статті 1050 ЦКУ зазначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції обчислив суму 3% різних за невиконання грошового зобов`язання за період з 27.04.2015 року по 27.04.2017 рік, тобто за 731 дні прострочення у сумі 6897 гривень, виходячи із суми 114800 грн.

Колегія суддів не погоджується із даним розрахунком.

Колегією суддів встановлено, що сума боргу позики була повернута позивачу 05.11.2015 року в сумі 114800 грн., що не відповідає повністю сумі отриманої позики. У зв`язку з тим, що відповідач вчасно і повністю не виконав умови договору, тому сума 3 % річних за користування грошовими коштами в сумі 208320 грн (недоплаченого основного боргу) за період з 05 листопада 2015 року по 27 квітня 2017 року буде становити 9228,86 грн, що в еквівалентному відношенні складає 347,08 доларам США (9228,86 грн: 26,59 - курс долара станом на 27.04.2017 року).

Крім того, із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається про стягнення пені за несвоєчасно повернутий борг за період з 27 квітня 2015 року по 3 липня 2015 рок.

Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині, оскільки дані вимоги заявлені поза межами річної строку позовної давності, з чим і погодився представник апелянта в апеляційній інстанції, пояснивши, що головне для них достягнення основної суми позики та 3-% річних за невиконання зобов`язання (журнал судового засідання від 04.09.2019 року.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України та у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 невчасно та не у повному розмірі виконав умови договору позики, тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового, яким слід стягнути в користь ОСОБА_1 208320 грн, що еквівалентно 9025,99 дол США та 3-% річних за користування цими коштами в сумі 9228,86 грн, що еквівалентно 347,08 дол США. В решті рішення суду залишити без зміни.

У відповідності до вимог ч.2 п.3 ст. 141 ЦПК України частково стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 4735,80 грн судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 квітня 2019 року в частині відмови стягнення основного боргу та стягнення 3 відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 6897 грн скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , інд.код НОМЕР_2 , про. с.Оліїв, Зборівського району, Тернопільської області) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , інд.код НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 ) 208320 грн, що еквівалентно 9025,99 доларів США основного боргу за договором позики та 9228,86 грн, що еквівалентно 347,08 доларів США - 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду залишити без зміни.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , інд.код НОМЕР_2 , про. с.Оліїв, Зборівського району, Тернопільської області) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , інд.код НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 ) 4735,80 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків