Справа № 163/1765/19
Провадження № 2-з/163/6/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

12.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, у якій просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 30 000,00 гривень матеріальних збитків за пошкодження паркана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 50 000,00 гривень моральної шкоди.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме, тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України, оскільки йому відомо, що сім`я останнього має виїхати до Сполучених Штатів Америки на постійне місце проживання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України наведено перелік видів заходів забезпечення позову.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України заявник вважає заходом забезпечення позову і відносить його до заборони вчиняти певні дії.

Проте таке тлумачення норм забезпечення позову заявника є помилковим з огляду на наступне.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Такі обмеження встановлені Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

У статті 6 цього наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду з України, а саме:

- він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

- стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

- він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

- він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Наведене в сукупності із положеннями ст.441 ЦПК України, ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що обмеження особи у праві виїзду за кордон у цивільному процесі може застосовуватись лише як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Отже, обмеження особи у праві за кордон є певною санкцією, яка пов`язана з обмеженням конституційного права особи на вільне пересування і вибір місця проживання та застосовується у разі ухилення особи від виконання уже ухваленого судового рішення, що контролюється державою з метою сприяння у його примусовому виконанні.

Із наведених підстав суд приходить до висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон за своєю правовою природою не може бути заходом забезпечення позову в розумінні ст.ст.149, 150 ЦПК України.

Таким чином, через відсутність правових підстав заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

7Ухвала суду набирає законної сили негайно після її складення.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Головуючий: суддя С.С.Чишій