Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 442/5915/15-ц

провадження № 61-34074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_10,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 . Під час розгляду справи ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги й також просила суд виділити в натурі належну їй на праві приватної власності 1/2 частку із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, розташованого за указаною адресою.

Позовна заява мотивована тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 1985 року на праві приватної власності належить 1/2 ідеальної частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником будинку є ОСОБА_3

Будинок за указаною адресою знаходиться у спільній частковій власності, кожна із частин житлового будинку має самостійний вхід, обладнані окремими електро- та газолічильниками і фактично є окремими квартирами.

ОСОБА_1 зазначала, що на підставі статті 364 ЦК України вона має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, однак, врегулювати це питання в позасудовому порядку не вдалося.

Крім того, упродовж років між нею та ОСОБА_3 існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, виділеною для обслуговування будинковолодіння, яке належить їм на праві спільної часткової власності.

Позивач зазначала що у1997 році вона звернулася до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою про надання у власність земельної ділянки для обслуговування будинку. Нею було виготовлено технічну документацію, на підставі якої рішенням Дрогобицької міської ради Львівської області від 18 грудня 1997 року № 411 передано у власність земельну ділянку площею 770 кв. м по АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2011 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 січня 2011 року скасовано. Позов ОСОБА_3 до неї та ОСОБА_4 , Дрогобицької міської ради Львівської області про заборону вчиняти певні дії, визнання рішень виконавчого комітету міської ради про надання земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку від 22 грудня 2005 року, виданого на її ім`я, незаконними, задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області від 18 грудня 1997 року № 411 та ухвалу сесії Дрогобицької міської ради Львівської області № 232 від 06 жовтня 2003 року в частині вирішення питання про передачу їй у власність земельної ділянки у розмірі 770 кв. м, а державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на її ім`я визнано нечинним. Зобов`язано її та ОСОБА_4 припинити ведення будівельних робіт по реконструкції частини будинку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні її зустрічного позову та ОСОБА_4 про визнання за ними права приватної власності на самочинно побудоване нерухоме майно відмовлено.

Оскільки, досягнути згоди з ОСОБА_3 щодо користування земельною ділянкою, яка виділена для обслуговування будинку, є неможливим, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 та виділити в натурі належну їй на праві приватної власності 1/2 частку із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, розташованого за указаною адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/2 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається з квартири № 1 загальною площею 64,8 кв. м та житловою площею 40,8 кв. м, а саме: кухні, позначеній на плані літ. «1-5», площею 10,00 кв. м, житлової кімнати, позначеної на плані літ. «1-2», площею 26,8 кв. м, житлової кімнати, позначеної на плані літ. «1-3», площею 14,0 кв. м, коридора, позначеного на плані літ. «ІІ», площею 3,4 кв. м, коридора, позначеного на плані літ. «І», площею 3,5 кв. м., коридора, позначеного на плані літ. «1-1», площею 1,9 кв. м., ванної кімнати, позначеної на плані літ. «1-4», площею 5,2 кв. м.

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_1 виділяються земельні ділянки загальною площею 589,3 кв. м. з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки:

- 1-ша ділянка по існуючій огорожі 9,12 м; 15,41 м; 8,46 м; 13,35 м; 1,25 м; по будинку 8,13 м; 0,1 м; по існуючим воротам 1,36 м; 13,54 м; 2,09 м; 18,89 м; 2,45 м; загальною площею - 355,89 кв. м;

- 2-га ділянка по існуючій огорожі 1,6 м; по сараю 3,28 м; 5,20 м; 1,0 м; 4,22 м; 3,29 м; по існуючій огорожі 0,6 м; 1,18 м; по існуючій огорожі 1,7 м загальною площею - 28,01 кв. м;

- 3-тя ділянка 1,0 м; 17,25 м; по існуючій огорожі 3,15 м; 49,74 м; 3,43 м; 49,67 м;по існуючі огорожі 17,35 м, - загальною площею 205,4 кв. м.

ОСОБА_3 виділено земельні ділянки загальною площею 589,3 кв. м з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки:

- 1-ша ділянка по існуючим воротам 1,36 м; по будинку 0,1 м; 8,13 м; 1,25 м; по існуючій огорожі 10,03 м; 3,65 м; по сараю 4,88 м; 3,28 м; по існуючій огорожі 1,6 м; 1,7 м.; 5,39 м; 20,0 5 м; загальною площею 200,97 кв. м;

- 2-га ділянка по існуючій огорожі 5,26 м; 0,6 м; 3,29 м; 4,22 м; по сараю сусідньому 2,36 м; 0,44 м; 3,47м; 0,58 м; по існуючій огорожі 6,31 м; 6,21 м; 3,15 м; 17,25 м; загальною площею 150,38 кв. м;

- 3-тя ділянка по існуючій огорожі 6,21 м; 18,51 м; 31,45 м; 3,69 м; 49,74 м; загальною площею 237,95 кв. м.

У спільному користуванні залишено земельну ділянку з наступними розмірами по периметру:

- за годинниковою стрілкою по воротах та хвіртці: 4,05 м; 2,45 м; 18,89 м; 2,09 м; 13,54 м; 20,05 м;

- по існуючій огорожі 5,39 м; 1,1 8 м; по існуючій огорожі 5,26 м; 1,0 м; по існуючій огорожі 21,23 м; 4,77 м; 14,54 м; по будинку 12,24 м; по існуючій огорожі 2,18 м; - загальною площею - 107,40 кв. м.

Існуючі ворота та хвіртка залишилися в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3

ОСОБА_1 зобов`язано влаштувати прохід біля сараю шириною 1,0 м та влаштувати проходи шириною 1,0 м на свою частину земельної ділянки.

ОСОБА_3 зобов`язано влаштувати навіс на своїй частині земельної ділянки.

У місцях підведення спільних інженерних комунікацій на земельній ділянці по АДРЕСА_1 співвласники ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надають доступ один одному для проведення ремонтних робіт та обслуговування.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що сторони у справі не можуть досягти згоди про володіння та користування спільним майном та про спосіб виділення в натурі частки із спільної часткової власності. Запропонований варіант поділу в натурі житлового будинку відповідає ідеальним часткам сторін та порядку користування майном, що склався між ними.

Встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за будинковолодінням АДРЕСА_1 , суд першої інстанції врахував експертний висновок № 4161 судової земельно-технічної експертизи від 11 липня 2016 року, складений судовим експертом Дідовським Ю. Б., яким передбачено можливі три варіанти користування земельною ділянкою.

Давши оцінку запропонованим варіантам, із врахуванням того, що ОСОБА_1 погодилась на третій варіант користування земельної ділянки, а відповідач у справі заперечила щодо будь-якого з варіантів розподілу земельної ділянки, суд прийшов до висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 щодо встановлення порядку землекористування між позивачем та відповідачем, визначивши порядок користування земельною ділянкою між сторонами за варіантом № 3 судової земельно-технічної експертизи.

Суд першої інстанції врахував ту обставину, що у разі встановлення порядку землекористування сторонами за варіантом № 3 у спільне користування пропонується передати земельну ділянку найменшою площею (107,40 кв. м) і, відповідно, кожному із співвласників виділено для користування по 589,3 кв. м земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року в частині визначення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 - скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції виходив із того, що експертний висновок, який покладений в основу судового рішення в цій частині є неправомірним, оскільки експерт проводив дослідження та надавав свій висновок щодо можливих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок за відсутності документів на підтвердження площі земельної ділянки, закріпленої за цим будинковолодінням, а також за відсутності встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі.

Суперечливість даних про площу земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, інформація про яку міститься в інвентаризаційній документації, де по-різному зазначена площа цієї земельної ділянки, наявність запису в плані земельної ділянки по АДРЕСА_1 про зменшення площі земельної ділянки з 1 125 кв. м до 953 кв. м, відсутність інформації про те, на підставі яких документів в плані земельної ділянки, розробленому ТОВ «Юридична - землевпорядна фірма», зазначена площа земельної ділянки 0,1286 га, а також відсутність встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі, унеможливлювало визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку, якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні її позову щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_1 скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано цивільну справу з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області .

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із нерухомого майна, визначення порядку користування земельною ділянкою призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права не дослідив та не надав правової оцінки доказам у справі, а саме рішенню виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області від 10 вересня 1954 року № 1328, у якому зазначено, що для обслуговування будинковолодіння АДРЕСА_1 ( в даний час будинковолодіння АДРЕСА_1 надано у користуванні земельну ділянку площею 1 125 кв. м. Ліцензованою організацією ТОВ «Юридична-землевпорядна фірма» під час виготовлення звіту про виконання роботи по підготовці матеріалів та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку в 2005 році були про проведені обміри по фактичному користуванню земельною ділянкою з погодженням меж із сусідніми землекористувачами. При цьому загальна площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку склала 0,1286 га. Акт узгодження меж земельної ділянки між землекористувачами свідчить про відсутність спору із суміжними землекористувачами щодо користування земельною ділянкою розміром 0,1286 га.

Крім того, висновки апеляційного суду ґрунтується на припущеннях. У матеріалах справи відсутні рішення органу місцевого самоврядування щодо зменшення розміру земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Матеріали інвентаризаційної справи судом не витребовувались та не досліджувалися.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законними і обґрунтованими, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

ОСОБА_3 зазначала, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених обставин у справі.

При цьому той факт, що площа земельної ділянки, яка закріплена за будинковолодінням, зменшилася з 1 125 кв. м до 953 кв. м вбачається з плану земельної ділянки, розробленого міським бюро технічної інвертаризації станом на 21 жовтня 2009 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 1985 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/2 ідеальної частки житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

Згідно технічної документації будинковолодіння АДРЕСА_1 складається з двох квартир.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , а власником квартири № 2 у вказаному житловому будинку є ОСОБА_3

Упродовж років між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, виділеною для обслуговування будинковолодіння, яке належить їм на праві спільної часткової власності.

Згідно договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 02 вересня 1985 року, долученим до матеріалів справи планом земельної ділянки за указаною адресою, житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1 125 кв. м.

Із рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради депутатів трудящих Львівської області № 1328 від 10 вересня 1954 року «Про результати обміру земель по будівельному кварталу 40» вбачається, що за будинковолодінням АДРЕСА_1 ( на даний час будинковолодіння АДРЕСА_1 зареєстрованого за землекористувачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 числиться земельна ділянка площею 1 125 кв. м.

Матеріалами інвентаризаційної справи підтверджується наявність поточних змін що стосується площі земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок АДРЕСА_1 , яка зменшилася до 953 кв. м.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в оскажуваній частині не відповідає.

Згідно зі статтею 120 ЗК України при переході права власності на будівлю або споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі чи споруди, при переході права власності на будівлю або споруду до громадян, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою на якій розташована будівля чи споруда.

Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам дано роз`яснення, що при пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно зі статтею 1 ЦПК України 2004 рокузавданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року).

Аналогічні норми закріплені у статтях 2, 5 ЦПК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України2004 року. При цьому частиною четвертою цієї статті на суд покладено обов`язок сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні вказаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 143 ЦПК України 2004 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу.

На підставі клопотання ОСОБА_1 ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2015 року у справі була призначена судово земельно-технічна експертиза, на вирішення якої було поставлено питання про визначення варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_1 .

Згідно експертного висновку № 4161, складеного 11 липня 2016 року судовим експертом Дідовським Ю. Б., були запропоновані три варіанти користування земельною ділянкою.

У експертному висновку судової земельно-технічної експертизи № 1461 від 11 липня 2016 року експерт зазначив, що план земельної ділянки площею 1 125 кв. м експерту не було надано. Так як йому не було вказано, по якій площі надавати можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а частина земельної ділянки не огороджена, тому експертом було запропоновано на розгляд суду три можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою по наданих додаткових документах, а саме, плану земельної ділянки площею 0,1286 га розробленого ТОВ «Юридична-землевпорядна фірма».

Разом з тим, матеріалами інвентаризаційної справи підтверджується наявність поточних змін, що стосується площі земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок АДРЕСА_1 , яка становить 953 кв. м.

Тобто, експерт проводив дослідження та надавав свій висновок щодо можливих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , за відсутності документів на підтвердження площі земельної ділянки, закріпленої за цим будинковолодінням, а також за відсутності встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі.

Експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні надав пояснення щодо проведеного ним розподілу земельної ділянки.

Так, ОСОБА_9 пояснив, що після ознайомлення з ухвалою суду про призначення експертизи він звернувся до суду і з клопотанням вказати площу, по якій необхідно встановити порядок користування земельної ділянки. Оскільки площу земельної ділянки йому не було надано, то експерт вказав три можливі варіанти встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою, використавши план земельної ділянки площею 0,1286 га, на підставі наданих додаткових документах, розроблених ліцензованою організацією ТОВ «Юридична-землевпорядна фірма».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суперечливість даних про площу земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок АДРЕСА_1 , інформація про яку міститься в інвентаризаційній документації, де по-різному зазначена площа цієї земельної ділянки, наявність запису в плані земельної ділянки по АДРЕСА_1 про зменшення площі земельної ділянки з 1 125 кв. м до 953 кв. м, відсутність інформації про те на підставі яких документів в плані земельної ділянки, розробленому ТОВ «Юридична - землевпорядна фірма», зазначена площа земельної ділянки 0,1286 га, а також відсутність встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі, унеможливлювало визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку, якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що цим самим апеляційний суд спір по суті не вирішив, завдання цивільного судочинства не виконано, апеляційний суд ухилився від застосування норм права, які давали йому право усунути недоліки розгляду справи, допущені судом першої інстанції.

Так, апеляційний суд не врахував, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам) (стаття 150 ЦПК України 2004 року).

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах»судам роз`яснено, що слід мати на увазі, що первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше. За змістом статті 61 ЦПК України 2004 рокудодаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з цим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення апеляційного судув частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_1 не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та прийнято з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 19 серпня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець