Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 552/5183/15-ц

провадження № 61-27066св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,

Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (відповідач за зустрічним позовом),

відповідачі: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 червня 2017 року у складі судді Яковенко Н. Л. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Абрамова П. С., Хіль Л. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № PLАWGI, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 95 000,00 грн на строк до 28 грудня 2027 року. В подальшому згідно заяви відповідача кредитний договір переведено з гривні в долар США на суму 20 824,23 долари США зі сплатою відсотків в розмірі 14,04 % на рік. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, має заборгованість за кредитом станом на 31 липня 2015 року в загальній сумі 20 925,62 доларів США. Також позивач посилався на те, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки. Таким чином, просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 825,62 доларів США та судові витрати.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору іпотечного кредиту, визнання зобов`язань припиненими.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2007 року ОСОБА_1 уклав з банком договір про іпотечний кредит та отримав кредитні кошти в розмірі 95 000,00 грн. В серпні 2008 року працівники банку повідомили про необхідність укласти додаткову угоду до іпотечного договору, яку ОСОБА_1 погодився підписати. 28 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено додаткову угоду, але фактично кредит в іноземній валюті ним не отримувався, грошові кошти в сумі 20 824,23 долари США ніколи на рахунок не надходили та ним не отримувалися. Посилався на те, що починаючи з 28 серпня 2008 року працівники ПАТ КБ «Приватбанк» фактично ввели його в оману, приховали справжній правочин у вигляді іпотечного кредиту, вираженого у гривні. Вважає, що укладений договір про іпотечний кредит та додаткова угода в частині визначення валюти кредитування як долару США є такими, що вчинені для приховання укладення кредитного договору з надання кредиту саме в національній валюті України. ОСОБА_1 посилався на те, що ним в рахунок погашення заборгованості перед банком сплачено понад 13 000,00 доларів США, тому вважає зобов`язання перед банком виконаними.

Таким чином, просив визнати недійсною додаткову угоду до договору іпотечного кредиту від 28 серпня 2008 року, а грошові зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у доларах США припиненими. Просив також визнати грошові зобов`язання, виражені у гривні перед ПАТ КБ «Приватбанк» за договором іпотечного кредиту припиненими у зв`язку з їх повним виконанням.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 червня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLAWGІ у розмірі 20 925,62 доларів США, що еквівалентно 544 796,00 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено; рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 червня 2017 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суди виходили з того що відповідачі взятих на себе за договором обов`язків не виконали, мають заборгованість за кредитним договором, стягненню підлягають кошти в іноземній валюті, відповідно до умов укладеного між сторонами договору та враховуючи межі заявлених позовних вимог. Розмір коштів в грошовій одиниці України гривні, слід визначати виключно як еквівалент на час вирішення справи судом. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суди виходили з того, що кредитний договір № PLAWGІ від 28 грудня 2007 року та додаткова угода від 28 серпня 2008 року укладені сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені і будь-яких підстав вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судами не встановлені, а тому відсутні підстави, встановлені ЦК України для визнання правочину удаваним.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову банку, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 уточнив касаційну скаргу і просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року справу № 552/5183/15-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 28 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № PLAWGІ, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 95 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних з терміном повернення не пізніше 28 грудня 2027 року.

Відповідно до п. 1.3. вказаного договору його сторони передбачили цільове призначення кредитних коштів: придбання у власність окремої квартири, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Відповідно до поданої відповідачем ОСОБА_1 заяви від 22 липня 2008 року про зміну валюти кредиту між сторонами у справі 28 серпня 2008 року укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № PLAWGІ від 28 грудня 2007 року, згідно з якою договір про іпотечний кредит викладено у новій редакції.

Пунктом 8.1. додаткової угоди сторони передбачили, що станом на 28 серпня 2008 року заборгованість за договором складає 96 416,20 грн, що еквівалентно 20 824,23 доларів США. За умовами договору про іпотечний кредит у новій редакції його сторони визначили, що кредитні кошти надаються саме в іноземній валюті - доларах США.

Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти, передбачені договором шляхом їх перерахування на рахунок ОСОБА_1

28 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір поруки № PLAWGІ, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 . взяла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з договору про іпотечний кредит від 28 грудня 2007 року № PLAWGІ та додатковими угодами до нього.

З 2015 року ОСОБА_1 свій обов`язок за договором перестав виконувати, у встановлені договором про іпотечний кредит строки грошові кошти не сплачував.

Станом на 31 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 20 925,62 доларів США, з яких: 18 341,02 доларів США заборгованість за кредитом, 1 294,59 доларів США, заборгованість по процентам, 166,74 доларів США заборгованість по комісії, 115,79 долари США пеня, 11,57 доларів США та 995,91 доларів США суми штрафу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови чинності правочинів встановлено статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки договір про іпотечний кредит від 28 грудня 2007 року та додаткова угода до нього від 28 липня 2008 року є споживчими договорами, то на них поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання спірних договорів) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Визначення та заборону нечесної й агресивної підприємницької практики закріплено у статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач з умовами кредитування ознайомився та погодився, про що свідчить його підпис у тексті основного договору і додаткової угоди.

Викладене спростовує твердження ОСОБА_1 про введення його в оману працівниками банку.

З часу підписання додаткової угоди, тобто з 2008 року, позичальник здійснював погашення кредитної заборгованості, що також вказує на те, що він був ознайомлений з умовами кредитного договору та додаткової угоди до нього і погоджувався з ними.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2007 року між банком і ОСОБА_1 укладений кредитний іпотечний договір, згідно якого банк передав у власність позичальнику кредитні кошти у національній валюті - гривні. Факт отримання грошових коштів у сумі 95 000,00 грн як було передбачено договором, ОСОБА_1 не заперечував.

Через вісім місяців 28 серпня 2008 року на підставі заяви ОСОБА_1 , факт написання якої він не заперечував, сторони уклали додаткову угоду, суть якої зводилася до зміни валюти кредитного зобов`язання. Таким чином, сторони у добровільному порядку змінили раніше укладений договір: визначили еквівалент раніше отриманої суми коштів у доларах США за станом на 28 серпня 2008 року та погодили змінені умови порядку погашення кредиту в іноземній валюті.

Отже, посилання ОСОБА_1 на те, що він не отримував кредитних коштів у валюті є безпідставними, оскільки додаткова угода не передбачала передачу йому у позику нової суми грошей, а лише - перевід (конвертацію) вже існуючої суми боргу в іноземну валюту.

Суди надали належно оцінку доводам щодо того, що ОСОБА_2 договір поруки не підписувала, а лише підписувала якісь інші документи, та дійшли висновку про те, що належними та допустимими доказами вказані обставини не підтверджені.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на недобросовісність відповідача та вказує, що був змушений купувати валюту у касі банку, а потім конвертувати її для зарахування на рахунок № НОМЕР_1 .

Суди попередніх інстанцій надали належну оцінку вказаним доводам та дійшли висновків, що ОСОБА_1 не довів, що він об`єктивно або внаслідок умисних дій працівників банку був позбавлений можливості вносити іноземну валюту у касу банку для погашення кредитної заборгованості. Внесення позичальником у касу банку у коштів у національній валюті з подальшим переведенням (конвертацією) її банком у валюту кредиту для зарахування на відповідний рахунок позичальника є стандартною банківською практикою, про яку ОСОБА_1 упродовж дев`яти років не міг не знати.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності, надали їм належну правову оцінку, правильно встановили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, дійшли обґрунтованого висновку про те, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит укладена з дотриманням умов дійсності правочинів, визначених цивільним законодавством України. Додаткова угода до договору про іпотечний кредит укладена у письмовій формі, що відповідає формі основного договору та узгоджується із вимогами цивільного законодавства України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов