ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/154/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 308000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/10710/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2018 року (ухваленого суддею Братасюком В.М., дату складання повного тексту не зазначено) у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради (далі ВК ТМР), треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчою комітету Тернопільської міської ради №1092 від 30.08.2001 року яким надано ОСОБА_7 дозвіл провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку що в АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_8, яка належне їй майно в рівних частках заповіла дочкам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_9. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2006 року за нею, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та спадкоємцями ОСОБА_9 визнано право власності на частину будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері та сестри.

10 липня 2006 року нею та 29 вересня 2006 року ОСОБА_2 було здійснено державну реєстрацію права власності: по 1/8 частці вказаного будинковолодіння. 18 вересня 2014 року ОСОБА_2 подарувала належну їй частку будинковолодіння своєму онукові ОСОБА_5. Батькові ОСОБА_7 залишилося 5/8 частин вказаного будинковолодіння.

При розгляді справи про поділ житлового будинку в натурі між власниками, їй стало відомо, що 30.08.2001 року п.4 рішення ВК Тернопільської міської ради №1091 було вирішено "дозволити гр. ОСОБА_7 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1". Враховуючи, що ОСОБА_7 не був одноособовим власником вказаного будинковолодіння, просить рішення ВК Тернопільської міської ради №1091 від 30.08.2001 року визнати незаконним та скасувати.

04.05.2018 року третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які діють в інтересах малолітнього ОСОБА_5, звернулися із позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування пункту 4 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1092 від 30.08.2001 року, у якому зазначено «дозволити ОСОБА_7 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1».

Обґрунтування позовних вимог аналогічне обгрунтуванню позовних вимог ОСОБА_1

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити посилаючись на порушення норм матеріального права.

Апелянт зазначила, що на підставі положень частини 1 статті 358 ЦК України виконавчий комітет Тернопільської міської ради (далі ВК ТМР) не мав права без їх згоди, як співвласників будинку, надавати ОСОБА_7 дозвіл на проведення добудови до будинку.

Підставою для відмови у наданні ОСОБА_7 дозволу на проведення добудови були відсутність засвідченої у встановленому порядку згоди співласників житлового будинку та земельної ділянки, невідповідність поданих документів вимогам законодавства та виявлення недостовірних відомостей у поданих документах. У відзиві на позовну заяву виконавчий комітет ТМР не вказав на підставі яких документів було прийняте оскаржуване рішення.

Вважає, що на підставі вказаного рішення у ОСОБА_7 не виникло жодних правовідносин, оскільки він не звертався в управління містобудування та архітектури для погодження проекту будівництва, як цього вимагав п. 4 оскаржуваного рішення, не виробляв будівельного паспорта, не отримував дозволу на виконання будівельних робіт та нічого не будував.

7 лютого 2007 року ОСОБА_7 відчужив свою частку (5/8) на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і у договорі дарування відсутні відомості про добудову. У технічному паспорті, виготовленому на замовлення ОСОБА_2 11.02.2008 року також відсутні такі дані, що на її думку підтверджує те, що до вказаної дати будівництво двоповерхової добудови не розпочиналось.

В Тернопільському міськрайонному суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_6 про визнання прав забудовника, в якій немає документів, а саме погодженого проекту будівництва, будівельного паспорта і дозволу на виконання будівельних робіт.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та додатково пояснила, що після смерті матері житловий будинок і земельна ділянка перебувають у спільній власності батька та спадкоємців матері, які прийняли спадщину. Оскільки реальний поділ будинку та земельної ділянки відповідно до часток не було проведено, тому дозвіл на проведення добудови за відсутності їх згоди є незаконним.

Порушення своїх прав вбачає в тому, що племінниця ОСОБА_6 закриває хвіртку на замок, не допускає її до будинку, а проведена добудова зведена з порушенням норм ДБН. Вона не бажає щоб зносили добудову, а хоче лише щоб не був пошкодженим батьківський будинок. Вона з ОСОБА_2 маючи по 1/8 частині в будинковолодінні також мають намір провести добудову однак за обставин, які між ними склались сумніваються що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 нададуть згоду на проведення добудови до їхніх часток. В Тернопільському міськрайонному суді на розгляді перебуває справа про поділ будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, в якій проведено експертизу і експертом запропоновано два варіанти поділу будинку з врахуванням проведеної добудови.

Вона з сестрою бачила як в 2008 році проводилась добудова до будинку і говорила про це ОСОБА_6 однак не заперечувала проти цього так як не хотіла турбувати батька. Про оскаржуване рішення дізналась під час розгляду справи про визнання прав забудовника.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнала та пояснила, що суд першої інстанції досліджував матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_6 про визнання прав забудовника і у вказаній справі відсутні необхідні дозвільні документи на проведення добудови до будинку. Позивач заявляла, що такі документи є в наявності однак в матеріалах справи був лише звіт про проведення технічного обстеження будинку виконаний у 2017 році. Будинок по АДРЕСА_1 був п'ятикімнатним, батько проживав до смерті один і в нього не було потреби проводити двоповерхову добудову до будинку.

Вказану добудову ОСОБА_6 почала зводити у 2008 році після укладення на її користь договору дарування частини будинковолодіння.

Представники виконавчого комітету ТМР та служби у справах неповнолітніх та дітей будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

В судове засідання також не з'явилась ОСОБА_6

Перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з 14.02.1959 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Тернопільського виконавчого комітету від 26.06.1960 року ОСОБА_7 надано у безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_8 , яка при житті все належне їй майно заповіла в рівних частках дочкам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_9. Спадкоємці за заповітом, звернувшись з заявами до нотаріальної контори, прийняли спадщину, однак своїх прав на спадкове майно не оформили.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.02.2006 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожною на 1/8 частину будинковолодіння та по 1/16 частині будинковолодіння визнано за ОСОБА_11 (ОСОБА_6) та ОСОБА_10

10.07.2006 року ОСОБА_1 та 29.09.2006 року ОСОБА_2 зареєстрували право власності на належні їх частини будинковолодіння.

Після спадкування частка ОСОБА_7 склала 5/8 частин будинковолодіння.

Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету ТМР від 22.11.2000 року ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну дідянку площею 606 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі якого останній виготовив державний акт про право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Виконавчого комітету ТМР від 30.08.2001 року №1091, зокрема пунктом 4, було вирішено "дозволити ОСОБА_7 провести двоповерхову добудову до приватного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25.04.2014 року визнано незаконним та скасовано рішення ВК ТМР від 22.11.2000 року і визнано нечинним державний акт на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку по АДРЕСА_1

07.02.2007 року ОСОБА_7 подарував належні йому 5/8 частин будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер.

18.09.2014 року ОСОБА_2 подарувала належну їй 1/8 частину будинковолодіння своєму внуку ОСОБА_5.

Згідно відповіді ТМР на звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.08.2018 року, у інформаційно-документальних базах архівного відділу ТМР, інформації чи документів підтверджуючих погодження управлінням містобудування та архітектури проекту на двоповерхову добудову та реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1 не виявлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не порушує прав позивачки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Позивач порушення своїх прав згідно позовних вимог та доводів апеляційної скарги вбачала лише у тому, що ВК ТМР надав дозвіл її батьку ОСОБА_7 на проведення добудови без її згоди, як співвласника будинку. Інших обґрунтувань і доказів на порушення її права власності не наводила.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог статті 81 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач не довела, що оскаржуваним рішенням порушується її право власності на частку у будинковолодінні, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

На час прийняття ВК ТМР оскаржуваного рішення згідно реєстраційного посвідчення виданого 05.11.1979 року Тернопільським МБТІ цілий житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_7. На підставі державного акту виданого 12.12.2000 року земельна ділянка також перебувала у приватній власності лише ОСОБА_7

Вказані правовстановлюючі документи були чинними на час прийняття оскаржуваного рішення ВК ТМР, оскільки спадкоємці оформили спадкові права на будинковолодіння лише у 2006 році, а рішення № 1081 від 22.11.2000 року про передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0.0606 га та державний акт на неї визнано нечинними і скасовано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 04.2014 року.

Згідно Закону України "Про планування та забудову територій" фізичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування , зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл на будівництво об1єкта містобудування. Для цього вони подають письмову заяву та документ, який посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Встановивши, що на час прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_7 згідно реєстраційного посвідчення був власником цілого житлового будинку по АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки, оскільки на той час спадкоємці не оформили своїх спадкових прав на житловий будинок, тому відсутні підстави вважати, що ВК ТМР надаючи дозвіл ОСОБА_7 на проведення двоповерхової добудови до будинку діяв неправомірно.

Оскільки питання самочинного будівництва не було предметом спору, питання правомірності проведення добудови судом не вирішувалося, тому посилання про те, що добудова до житлового будинку в м.Тернопіль по АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі не вбачає.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання про те, що добудова до житлового будинку в м.Тернопіль по АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді Б.О.Гірський

М.В.Ходоровський