УХВАЛА

10 жовтня 2019 року

Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси перебував на розгляді позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який рішенням суду від 09.10.2012 року був задоволений та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 224 902, 47 грн. та судові витрати.

До суду 07.10.2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 09 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Матеріали заяви були передані судді 08.10.2019 року та згідно ухвали суду від 10.10.2019 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 09 жовтня 2012 року призначена до розгляду на 16.10.2019 року.

Також ОСОБА_1 07.10.2019 року до суду було подано клопотання, за яким просила застосувати заходи забезпечення позову, а саме просила :

- зупинити стягнення на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №1522/18783/12, яким нібито звернуто стягнення на нерухоме майно: земельну ділянку, що розташована м. АДРЕСА_1 заг. пл.. 0,0194 гектарів;

- накласти арешт на земельну ділянку, що розташована м АДРЕСА_1 заг. пл.. 0,0194 гектарів.

Посилалась на те, що за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може задовольнити таку заяву та скасувати заочне рішення суду, а отже вважає за необхідне зупинити реалізацію вказаного арештованого майна. У випадку ж перегляду судового рішення на користь сторони відповідачки та реалізації майна (земельної ділянки), будуть порушені її права.

Відповідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п.п. 4.5.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.1 ст. 150 ЦПК України, видами забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Слід зазначити, що жодною нормою ЦПК України та іншими законодавчими актами не передбачено зупинення судом реалізації арештованого майна при розгляді заяви про перегляд заочного рішення, а навпаки таке зупинення є повноваженнями державного виконавця, у провадженні якого знаходиться справа.

Слід зазначити, що в пункті 2 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни за№ 9від 22.12.2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» чітко передбачено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК ( 1618-15 ) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, заявлені вимоги щодо зупинення виконання рішення суду є такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Законодавством передбачений інший порядок зупинення будь-яких виконавчих дій.

При цьому, у підтвердження своїх вимог заявниця не надає доказів існування відповідного виконавчого провадження.

Окрім того, заявником перед судом ставиться питання про перегляд заочного рішення суду, а не оскарження виконавчого документу, на підставі якого було відкрито виконавче провадження.

А тому, до даних правовідносин не може бути застосовано п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, отже заява про забезпечення позову, в порушення вимог ст. 151 ЦПК України не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також обґрунтування застування заходу забезпечення позову, який просить застосувати заявник.

Із приводу накладення арешту на земельну ділянку, то в цій частині суд також відмовляє, зважаючи на те, що предметом позову ПАТ «Дельта Банк» є вимоги банку про стягнення грошових коштів (боргу) за кредитним договором із ОСОБА_1 та позов банку не містить вимог щодо звернення стягнення на нерухоме майно.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги заявниці про забезпечення позову шляхом накладення арешту є необґрунтованими та стосуються предмету позовних вимог.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявниці щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, співмірності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявниці просила вжити у порядку забезпечення позову, суд приходить до висновку, що клопотання про забезпечення позову у цій справі не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 10-12, 13, 81, 83, 89, 95, 151-153, 223, 247, 260, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Дата складання повну тексту ухвали суду 10.07.2019 року.

Суддя Л.В. Домусчі