Провадження №2/193/423/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

09 жовтня 2019 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Кащук Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Ратушної В.В.,

прокурора Карпенко О.І.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн..

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі направлення на перевірку №005636 від 09.10.2017 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області у пункті габаритно-вагового контролю а/д Н-14, Олександрівка-Кіровоград-Миколаїв, 75 км + 812 м, 11.10.2017 року проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF модель XF 95.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпа WIELTON NW 33S з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 .. За результатами перевірки посадовими особами Управління 11.10.2017 року було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0006595, акт № 0009584, чек № 11831 від 11.10.2017, якими зафіксовано перевезення вантажу автомобілем, який належить відповідачу, із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху, а саме: навантаження на осі:7,96/13,78/32,82 при нормативно допустимій 11,0/11,0/22,0, фактична маса - 54,56 т при нормативно допустимій - 40 т.. На підставі вказаних документів Управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області складено розрахунок плати за проїзд № 84 від 11.10.2017, відповідно до якого: - пройдена відстань - 260 км, загальна маса автомобіля 54,56 т, навантаження на одиничну ось 13,78 т, навантаження на строєну вісь 32,82 т, плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, склала 3874 евро. Зазначений розрахунок відповідачем у встановленому законом порядку оскаржено не було та нараховану суму коштів добровільно не сплачено, а тому, враховуючи встановлений Національним банком України офіційний курс гривні до євро станом на 11.10.2017 року, прокурор в інтересах позивача просить суд стягнути з відповідача плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 121 503,05 грн. та понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1822,55 грн..

Ухвалою судді від 28.01.2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив.

Представником відповідача надано на розгляд суду відзив на позов, згідно якого відповідач проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити в повному обсязі. В обгрунтування поданих заперечень посилається на ті обставини, що як вбачається із наданої Позивачем копії Свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки №34-00/2594 від 29.06.2017 року (чинне до 29.06.2018 року), вага пересувна автомобільна типу CHEKLODE FREEWEIGH, виробництва CENTRAL WEIGHING, Англія, відповідає вимогам ГОСТ 29329-92 «Весы для статического взвешивания. Общие технические требования». Таким чином, на думку відповідача, при зважуванні були використані ваги, які не пристосовані для зважування у русі, а посилання у Свідоцтві про повірку на «...ваги для статичного зважування...» передбачає, що об`єкт, який зважується, повинен бути поміщений на ваги статично, без руху, щоб останні мали достатньо часу для заспокоєння та встановлення вірного результату зважування. Вважає, що використані Укртрансбезпекою ваги не відповідають положенню пункту 9 Вимог №255, оскільки не забезпечують достовірного результату зважування у русі, позаяк не призначені для такого режиму зважування. Стверджує, що оскільки результати зважування по Талону №11831 здобуті засобом вимірювальної техніки, який всупереч положень пункту 9 Вимог №255 не призначений для зважування у русі, просить суд не приймати наступні докази: Чек №11831, Довідку №0006595; Акт №0009584 та Розрахунок до Акту №0009584. Відповідач заперечує проти вказаних доказів. Разом з цим відповідачем зазначено, що чинне законодавство України не передбачає обов`язку перевізника здійснити оплату плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортними засобами, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативні. Жоден Закон України такого обов`язку не передбачає. При цьому відповідач вважає, що слід відрізняти плату за отримання Дозволу на участь у дорожньому русі (як плати за адміністративну послугу у розмірі 95,00 гривень) та плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування. Станом на сьогодні, всупереч вимог статті 5 Закону України «Про адміністративні послуги», в Україні не легалізовано адміністративної послуги з отримання Дозволу на участь у дорожньому русі та, зокрема, внесення плати за проїзд. Така адміністративна послуга як отримання погодження від власника дорожньої мережі та внесення йому плати за проїзд повинна бути передбачена у Законі України (стаття 5 Закону України «Про адміністративні послуги»), чого станом на сьогодні немає.

Втім, Правила №30 та Постанова №879, як підзаконні нормативно-правові акти, в деякій мірі врегульовують відносини перевізника із органами державної влади у сфері великовагових автомобільних перевезень. Зокрема, розкрито процедури отримання Дозволу участь у дорожньому русі великовагового транспорту та внесення плати за проїзд (яка передує отриманню Дозволу), а також процедуру здійснення державного контролю у даній сфері.

Вважає, що Розмір збитків держави повинен розраховуватися за формулою, визначеною пунктом 30 Постанови №879. Проте, наданий Позивачем Розрахунок до Акту №0009584 не відповідає вказаній формулі, оскільки містить такий елемент як «К» - коефіцієнт, який призводить до множення плати за проїзд на п`ять. Вказаний коефіцієнт є нічим іншим, як практичним застосуванням положень пункту 311 Постанови №879, згідно із яким, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. Проте, Відповідач заперечує проти застосування щодо нього положень пункту 311 Постанови №879, оскільки такі суперечать положенням статті 58 Конституції України.

Так, відповідач стверджує, що пункт 311 Постанови №879 визначає розмір зобов`язань перевізника перед державою у залежності від наявності чи відсутності дозвільного документу чи невнесеної плати за проїзд, що за своєю правовою природою є відповідальністю. Структура вказаної норми чітко демонструє диспозицію (дію) та санкцію (відповідальність). У той же час жоден Закон України такої відповідальності у виді «множення на п`ять» плати за проїзд не передбачає, а відтак, зазначені положення Постанови №879 не можуть бути застосовані до Відповідача в силу норм Конституції. У зв`язку із наведеним, Відповідач заперечує проти заявленої Позивачем вимоги про стягнення 121 503,05 гривень, оскільки вказана сума є незаконно завищеною.

Підсумовуючи викладене, зважаючи на те, що результати зважування здобуті неналежним засобом вимірювальної техніки, розмір позовних вимог не відповідає обставинам справи, а його розраховано всупереч положень Конституції України, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Присутній в судовому засіданні повноважний представник відповідача щодо позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов, просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 966 від 05.10.2017 «Про затвердження щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами «Укртрансбезпеки», на підставі направлення на перевірку № 005636 від 09.10.2017, посадовими особами Управління у пункті габаритно-вагового контролю а/д Н-14, Олександрівка-Кіровоград-Миколаїв, 75 км + 812 м проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF модель XF 95.480, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпа WIELTON NW 33S з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 ..

За результатами перевірки посадовими особами Управління 11.10.2017 було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0006595, акт № 0009584, чек № 11831 від 11.10.2017, якими зафіксовано перевезення вантажу автомобілем, який належить відповідачу, із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху, а саме: навантаження на осі: 7,96/13,78/32,82 при нормативно допустимій

11,0/11,0/22,0, фактична маса - 54,56 т при нормативно допустимій - 40 т.

На підставі вказаних документів Управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області складено розрахунок плати за проїзд № 84 від 11.10.2017, відповідно до якого: - пройдена відстань - 260 км, загальна маса автомобіля 54,56 т, навантаження на одиничну ось 13,78 т, навантаження на строєну вісь 32,82 т, плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, склала 3874 евро, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, становить 121503,05 гривень. При цьому, як з`ясовано судом, зазначений розрахунок відповідачем у встановленому законом порядку оскаржений не був, нарахована відповідачу плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування ним добровільно не сплачена.

Під час проведення перевірки відповідач надав посадовій особі Управління, що проводила габаритно-ваговий контроль товарно-транспортну накладну № 283458 від 11.10.2017, в якій зокрема у графі «Перевізник» було зазначено «ПП ОСОБА_1 ». У той же час, відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 02.02.2017 припинив свою підприємницьку діяльність. Таким чином, відповідач фактично здійснював перевезення як фізична особа.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 зі змінами та доповненнями (далі - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно із пунктом 4 зазначеного Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки, серед іншого, є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Також, відповідно до підпунктів 2, 15, 27 пункту 5 Положення № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Отже, виходячи з наведеного, Державну службу України з безпеки на транспорті наділено повноваженнями звернення до суду щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» № 592 від 28.06.2015 утворено Державну службу з безпеки на транспорті до складу якої належить Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, яке не є самостійною юридичною особою, а є структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека). Зважаючи на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державною здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно із п. 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими органами Національної поліції.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879, передбачено, що габаритно- ваговий контроль- це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 15 Порядку № 879 визначено, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п. 16. Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Пунктом 26 вказаного порядку передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні є джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь-11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м..

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П=(Рзм+Рнв+Рг) х В, де: П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Пунктом 28 Порядку № 879 встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Таким чином, розмір плати за проїзд транспортним засобом відповідача становить: (0,27+0,4+2,29) х 260 х 5= 3 874 євро.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», ставки єдиного збору, в тому числі за проїзд автомобільних засобів з перевищенням встановлених розмірів загальної маси, осьових навантажень та (або) габаритних параметрів встановлюються у євро.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Станом на 11.10.2017 відповідно до офіційного курсу гривні до євро, встановленого Національним банком України, плата становила 121 503,05 грн..

Наведені обставини підтверджуються сукупністю наявних в матеріалах справи письмових доказів, які були безпосередньо досліджені судом, а саме: Наказ «Про затвердження щотижневого графіку проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті» № 966 від 05.10.2017 (а.с.17); Направлення на перевірку № 005636 від 09.10.2017 (а.с.18); Графік щоденної (цілодобової) роботи пересувного габаритно-вагового контролю в Кіровоградській області на жовтень 2017 року (а.с.19); Графік проведення рейдових перевірок територіальними органами Укртрансбезпеки у період з 09.10.2017 по 15.10.2017 (а.с.19-21); Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 11.10.2017 (а.с.22); Акт № 0009584 від 11.10.2017 про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів (а.с.23); Чек-квитанція № 11831 від 11.10.2017 (а.с.24); Розрахунок № 84 від 11.10.2017 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (а.с.25); Копія ТТН № 283458 від 11.10.2017 та реєстраційних документів (а.с.26-28); Свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки (а.с.29); Інформація про курси валют (а.с.30-31) .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 804/7609/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про визнання протиправним дій, скасування розрахунку плати за проїзд в задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено.

Судом також враховується, що згідно до пункту 30 Порядку № 879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру до 10 відсотків - у подвійному розмірі, на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки (п. 31-1 Порядку № 879).

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковим платежем, який дає право на рух транспортного засобу.

Посадовою особою Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області державної служби України з безпеки на транспорті під час перевірки встановлено, що перевезення вантажу (кукурудза) автомобілем позивача здійснювалось із перевищенням вагових обмежень, а саме при нормативно допустимій вазі транспортного засобу у 40 т, він важив 54,56 т та при нормативно допустимих навантаженнях на осі у 11т./11т./22т. мав фактичне навантаження 7,96т./13,78т./ 32,82т..

Параметри пройденої відстані з якої нараховувалась плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування - 260 км.

Таким чином, розрахунок відповідно до затвердженої формули (з урахуванням норм пункту 31-1 постанови КМУ №879 від 27.06.202007 року) складає: (0,27 + 0,4 + 2,29) х 260 х 5 = 3 874,00 євро.

Отже, плата за проїзд нараховується за фактично пройдену з перевищенням вагових параметрів частину маршруту по території України.

Таким чином, при здійсненні розрахунку працівниками управління враховано відстань, яка підтверджена належними засобами доказування.

Заперечення відповідача стосовно облаштування габаритно - вагового контролю та відсутності документів на підтвердження робочого стану вагового обладнання, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 12, 13 Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що зважування вищевказаного транспортного засобу на ППГВК здійснювалося за допомогою ваги пересувної автомобільної типу CHEKLODE FREEWEIGH зав. № 008212, виробник «СENTRAL WEIGHING», Англія, відповідно до свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки №34-00/2594 від 29.06.2018 року, що чинне до 29.06.2018 року.

За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92, що підтверджується підписом і відтиском повірочного тавра державного повірителя, отже станом на 11.10.2017 року метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації.

З огляду на наведене, суд вважає доведеними твердження позивача, наведені ним в обґрунтування позову, щодо наявності у відповідача ОСОБА_1 обов`язку сплатити плату за проїзд автомобільними дорогами транспортним засобом, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні.

При вирішенні даного спору судом також враховується наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справі №820/1203/17 від 06.06.2018 року, плата за проїзд великоваговим транспортним засобом за своєю природою є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів належить до доходів спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно зі ст. 11, 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні є джерелом формування спеціального фонду Державного бюджету України, передбачають цільове використання і спрямовуються виключно на розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування.

Крім цього, судом також враховується, що відповідачу було відомо про результати здійснення вагового контролю, проте жодних заходів щодо їх оскарження протягом двох років ним не вживалося.

Підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом є порушення інтересів держави у сфері забезпечення безпеки перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, збереження автомобільних доріг від руйнування, наповнення доходної частини бюджету.

Так, відповідно до п.1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року, державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно пункту 4 вказаного Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки, серед іншого, є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Також, відповідно до підпунктів 2,15,27 пункту 5 Положення №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: нарахування та вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Отже, виходячи з наведеного, Державну службу України з безпеки на транспорті наділено повноваженнями звернення до суду щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, нормативні, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Управління Укртрансбезпеки в Кіровоградській області не є самостійною юридичною особою, а є структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртансбезпеки). Зважаючи на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на положення ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 121503,05 грн. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що еквівалентно 3874 Євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку згідно акту №0009584 від 11.10.2017 року.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1822,55 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 141, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: 03135, м.Київ, пр.Перемоги, буд.14, ) до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь Державного бюджету України (р/р 11002 УК у м. Кропивницькому, МФО 899998, , ККДБ: 22160100) плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 121 503,05 грн. (сто двадцять одна тисяча п`ятсот три гривень 05 коп.), що еквівалентно 3874 Євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь Прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, МФО 820172, р/р 0291 в ДКСУ в м. Київ, код СДРПОУ 02909938) понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору у сумі 1 822,55 (одна тисяча вісімсот двадцять дві гривень 55 коп.) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2019 року.

Суддя Д.А.Кащук