ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року

м. Черкаси

справа № 692/85/19, провадження № 22-ц/821/73/19 категорія 302060000

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача - адвокат Гуртова Тетяна Іванівна;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представник відповідача - адвокат Станчук Михайло Григорович.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Станчука Михайла Григоровича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у складі: головуючого судді Опалинської О.П., дата складання повного тексту не вказано.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2013 року позивач дав в борг ОСОБА_2 122 925,00 грн., що було еквівалентно 15 000 доларі США строком на 1 рік. Факт передачі та отримання коштів відповідачем відбувся у присутності його дружини ОСОБА_4 , а також зафіксований у розписці. Крім того, кошти, він надав відповідачу в борг під 2,5 %. Відсотки за кредитом відповідач сплатив двічі, а саме 23 листопада 2013 року та 23 грудня 2013 року з картки своєї дружини на картку дружини позивача та в подальшому будь-які виплати відповідачем припинилися.

Позивач зазначає, що на його звернення, з приводу повернення боргу відповідач не реагує, крім того, змінив своє місце проживання та уникає будь-якого спілкування з ним.

В зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача на користь позивача частину боргу в сумі 55 100 грн. та понесені судові витрати.

03 січня 2017 року позивач надіслав до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій, з урахуванням 3% річних просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 15 000 доларів США, 12750 доларів США - процентів за користування коштами та 985,07 доларів США - 3% річних, а разом - 28735,07 доларів США, що станом на 30 грудня 2016 року становить 781306,55 грн.

25 вересня 2017 року позивач надіслав до суду заяву про збільшення позовних вимог, де остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 23 жовтня 2013 року, яка становить:

- еквівалент 15 000 доларів США - ума основного боргу, що в гривні станом на 23.09.2017 року становить 393600 грн.;

- еквівалент 16875 доларів США - проценти за користування коштами, що в гривні станом на 23.09.2017 року становить 442800 грн.;

- еквівалент 1314,25 доларів США - 3% річних, що в гривні станом на 23.09.2017 року становить 34485,92 грн.;

А разом - 870 885, 92 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 393 600, 00 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 34 485,92 грн., 7750 грн. витрати на правничу допомогу та 8000 грн. сплаченого судового збору, а всього 443836 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи вимоги чинного законодавства стосовно юридичної природи договору позики, надання позивачем розписки, написаної відповідачем в якій зазначено про факт отримання коштів, дату повернення таких, суд прийшов до висновку, що між сторонами 23 жовтня2013 року був укладений саме договір позики.

Відповідач не надав суду доказів на предмет спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено в розписці, не надав доказів на підтвердження виконання ним грошових зобов`язань щодо сплати боргу, а відтак суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу за договором позики, що становить 393600 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Крім того, з розписки про надання коштів в борг від 23 жовтня 2013 року не вбачається стягнення процентів за своєчасну сплату, а відтак позовна вимога в частині стягнення 442800 грн. до задоволення не підлягає.

Зазначає, що згідно розписки предметом позики є долари США, тобто іноземна валюта, то за даним договором позики поверненню позичальником позикодавцю підлягає грошова сума, еквівалентна позиченій, за офіційно встановленим НБУ курсом на день повернення боргу та 3% річних за користування нею.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 8000 грн.

А також, суд вважає, за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в розмірі 7750 грн.

Додатковим рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із витрат за проведення експертизи цифрових звукозаписів в розмірі 6900 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Станчук М.Г. подав до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просив рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду ухвалене при неповному з`ясуванню обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновку суду, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Вважає, що суд не визначив справжню правову природу дослідженої розписки та дійшов хибних висновків про укладення між сторонами саме договору позики.

Суд не навів аргументів стягнення основного боргу у значно більшому розмірі - 393600 грн. А також суд неправомірно, без правових підстав, перевір суму боргу (122 925 грн.) у еквівалент до доларів США - 15000, пославшись на офіційний курс долара США по відношенню до української гривні станом на 22.11.2013 року. Суд не вказав порядок такого перерахунку, що свідчить про свавільність та упередженість судового рішення.

У зв`язку із викладеним вважає, що суд, дійшовши висновку про наявність укладеного між сторонами договору позики, міг стягнути із відповідача виключно 12295 грн., оскільки предметом договору позики згідно розписки була національна валюта України.

А також, суд упереджено та із порушенням норм матеріального права, не зазначивши мотиви та обґрунтувань проведеного розрахунку, стягнув із відповідача на користь позивача 3% річних за користування коштами в сумі 34 485,92 грн.

Крім того, зазначає, що суд стягнув витрати на правничу допомогу завищеною, оскільки позовні вимоги були задоволені частково, витрати не є пропорційними відносно приватного та публічного інтересу до результатів розгляду справи.

Стягнення із відповідача судового збору, також, суперечить вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Отже, розмір судового збору мав би становити 4280,86 грн., а не 8000 грн.

У відзив на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 - адвоката Оженко Олексія Григоровича, зазначено що відсутність доказів зі сторони відповідача, які б спростували презумпцію його вини в отриманні та неповерненні коштів, беручи до уваги надані стороною позивача й дослідженні в судовому засіданні докази (переписка, звукозапис, оригінал розписки, пояснення позивача), які є узгодженими між собою, вважає, що ці докази у своїй сукупності доводять існування між сторонами відносин із запозичення коштів.

Зазначає, що суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних відносин, які склалися між сторонами, - відносини щодо запозичення коштів, однак помилково не врахував заяву представника позивача адвоката Гуртової Т.І. від 21.08.2018 року про уточнення позовних вимог та стягнув кошти в гривні, замість вірного в іноземній валюті без перерахунку національну валюту.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 01 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідовано, утворено Черкаський апеляційний суд.

Відповідно до ч. 5 ст 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим йому була передана для розгляду вказана цивільна справа.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу суду визначено для розгляду суддю (суддю-доповідача) Черкаського апеляційного суду Бородійчука В.Г., суддів-учасників колегії: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

Ухвалою судді Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року матеріали цивільної справи 703/3521/16-ц разом з апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - Станчука М.Г. прийнято до свого провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи про її розгляд але без виклику сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Як вбачається з розписки наданої позивачем, оригінал якої досліджено під час розгляду справи, ОСОБА_2 взяв в борг 122925 грн., що еквівалентно 15000 доларів США, строком на один рік (а.с. 7, т. 1).

Висновок експерта № 14724 від 16 листопада 2018 року ОСОБА_5 , дослідженого в судовому засіданні, підтверджується отримання відповідачем у позивача грошових коштів в борг та обов`язок повернення таких (а.с. 196-210, т.1).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підлягає до відхилення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанцій встановив, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, врахував встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину та зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у валюті визначеній договором.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 393 600 грн., оскільки у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 2,5 % за користування грошовими коштами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як вбачається з розписки про надання коштів в борг від 23 жовтня 2013 року, не встановлено стягнення процентів за несвоєчасну сплату коштів.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що із запису в розписці «2,5% в місяць» неможливо встановити наявність саме зобов`язання по сплаті відсотків за несвоєчасне повернення боргу.

Що стосується вимоги про стягнення 3% річних від суми заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про стягнення 3% річних за користування коштами з відповідача на користь позивача, оскільки за даним договором позики поверненню підлягає грошова сума, еквівалентна позиченій, за офіційно встановленим НБУ курсом на день повернення боргу. Курс за яким позивачем проведено розрахунок суми боргу, і відсотками, підтверджений офіційними відомостями (100 доларів США - 26,4000 грн.), наявними у справі.

Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 264 ЦК України, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 34485, 92 грн.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що, відповідно, є підставою для його скасування, з огляду на викладене, є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Що стосується судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при частковому задоволенні позовних вимог, помилково стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Договором про надання правничої допомоги, укладеним 9 серпня 2016 року між ТОВ «Адвокатська компанія «Ліга справедливості» та позивачем ОСОБА_1 передбачено, що за надання правничої допомоги за цим договором клієнт сплачує ТОВ «Адвокатська компанія «Ліга справедливості» вартість наданих послуг при наданні правничої допомоги, перелік та вартість яких визначається в розрахунку обсягу вартості наданих послуг та розміру компенсації витрат по наданню правничої допомоги та в акті виконаних робіт при наданні правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надала суду детальний опис виконаних ТОВ «Адвокатська компанія «Ліга справедливості» робіт по наданню юридичних послуг, копію свідоцтва адвоката Гуртової Т.І. № 1482 про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанції на оплату юридичних послуг та сплату відповідачем коштів за їх надання (а.с. 108- 117).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволений вимог.

А тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 3805,25 грн., та 3932,40 грн. сплаченого судового збору.

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат до скасування та ухвалення нового про зменшення їх розміру.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Станчука Михайла Григоровича задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в частині стягнення судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3805,25 грн. витрат на правничу допомогу та 3932,40 грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді