Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 643/4807/16-ц

провадження № 61-28774св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державна установа «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» та касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Московського районного суду м. Харкова, у складі судді Довготько Т. М., від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Швецової Л. А.,

Котелевець А. В., Піддубного Р. М., від 10 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» (далі - ДУ «ДІП СЕД», Інститут) про стягнення заборгованості по заробітній платі та авансовим звітам, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 11 квітня 2008 року він був призначений на посаду директора ДУ «ДІП СЕД» та 17 грудня 2013 року звільнений із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На день звільнення сума заборгованості по невиплаченій йому заробітній платі склала - 51 050, 10 грн, а заборгованість по авансовим звітам - 17 583, 66 грн.

Відповідач в порушення вимог статті 116 КЗпП України на час звільнення розрахунок з ним не провів.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17 січня 2017 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь:

- заборгованість по заробітній платі у розмірі 51 050, 10 грн,

- заборгованість по авансовим звітам у розмірі 17 583, 56 грн;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2013року по 31 січня 2017 року у розмірі 481 774, 5 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДУ «ДІП СЕД» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі - 51 050, 10 грн, заборгованість по авансовим звітам в розмірі 17 583, 56 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 271 691, 28 грн.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач в порушення вимог статей 47, 116

КЗпП України своєчасно не провів розрахунок при звільненні позивача, не виплативши заборгованість по заробітній платі та авансовим звітам.

Судом враховано, що після звільнення ОСОБА_1 17 грудня 2013 року, він до 17 листопада 2015 року виконував обов`язки директора ДУ «ДІП СЕД» на якого було покладено обов`язок недопущення заборгованості з виплати заробітної плати. У зв`язку з чим суд вважав, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні слід рахувати з 18 листопада 2015 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ДУ «ДІП СЕД» відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2017 рокузалишено без змін.

Постановляючи ухвалу від 10 серпня 2017 року, колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції, які відповідають зібраним у справі доказам, яким дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і застосовано закон, який їх регулює.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ДУ «ДІП СЕД»,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У касаційній скарзі Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку, міністерство), посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

ДУ «ДІП СЕД» усерпні 2017 року, а Мінекономрозвитку у вересні 2017 року, подані касаційні скарги на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 10 серпня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Мінекономрозвитку і витребувано матеріали цивільної справи № 643/4807/16-ц з місцевого суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДУ «ДІП СЕД»

Відмовлено у зупиненні виконання рішення Московського районного суду

м. Харкова від 22 лютого 2017 року в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В іншій частині виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 643/4807/16-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ДУ «ДІП СЕД» мотивована тим, що висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать правовим позиціям, викладеним в постановах Верховного Суду України.

В період роботи своєї роботи ОСОБА_1 неодноразово, без вказівки органу управління Інститутом видавав накази щодо свого преміювання та встановлення додаткових виплат (надбавок).

Накази № 26-а від 11 квітня 2008 року та № 22 від 23 березня 2009 року в частині самостійного нарахування ОСОБА_1 додаткових виплат є нікчемними, а суми виплат таких додаткових винагород - надміру виплаченими коштами, внаслідок виплати яких виникла переплата заробітної плати ОСОБА_1 , розмір якої був більший за розмір нарахованої компенсації за невикористану частину відпустки.

Довідка № 237/01 від 17 листопада 2015 року суперечить даним бухгалтерського обліку Інституту.

ДУ «ДІП СЕД» наполягав на відсутності заборгованості з виплати ОСОБА_1 заробітної плати та коштів за авансовими звітами, а отже відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Касаційна скарга Мінекономрозвитку мотивована тим, що трудові відносини з ОСОБА_1 врегульовані строковим трудовим договором.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору» № 203 від 19 березня 1993 року оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті.

За змістом пункту 18 постанови Кабінету Міністрів України «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державні формі власності» № 597 від 02 серпня 1995 року премії керівництву державного підприємства нараховуються за рішенням органу управління.

Органом управління ДУ «ДІП СЕД» є Мінекономрозвитку, а отже нарахування заробітної плати ОСОБА_1 на підставі наказу ДУ «ДІП СЕД» № 22

від 23 березня 2009 року є незаконним.

Судами не спростовано доводи відповідача та третьої особи щодо незаконності довідки № 237/01 від 17 листопада 2015 року про розмір заборгованості ДУ «ДІП СЕД» перед ОСОБА_1 за нарахованою та невиплаченою заробітною платою і авансовим звітам.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1 , в якому він, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Вважав, що доводи касаційної скарги ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу № 48-Д від 11 квітня 2008 року був призначений на посаду директора ДУ «ДІП СЕД» на умовах укладеного контракту від 11 квітня 2008 року № 3-17.

Згідно наказу Мінпромполітики України № 2-Д від 17 грудня 2013 року ОСОБА_1 звільнений з посади директора ДУ «ДІП СЕД» на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

18 грудня 2013 року згідно наказу № 75 від 18 грудня 2013 року був прийнятий на посаду заступника директора з наукової роботи.

18 жовтня 2014 року, згідно наказу № 79-п від 16 жовтня 2014 року Мінекономрозвитку на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків директора інституту з наукової роботи до призначення керівника.

18 жовтня 2014 року відповідно до наказу № 78, ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора інституту.

Згідно наказу № 99-п Мінекономрозвитку від 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 призначено директором інституту на термін та умовах визначених контрактом.

17 листопада 2015 року згідно наказу №172-п, ОСОБА_1 звільнено з посади директора ДУ «ДІП СЕД» у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору, на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Із довідки, виданої ОСОБА_1 17 листопада 2015 року за № 237/01, судами встановлено, що ДУ «ДІП СЕД» станом на 17 грудня 2013 року має перед позивачем заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі - 51 050, 10 грн та заборгованість по авансовим звітам у розмірі -

17 583, 56 грн, а всього 68 633, 33 грн, яка на час розгляду справи судом не виплачена.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2016 року по справі було призначено судово-бухгалтерську експертизу для визначення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 на час звільнення

17 грудня 2013 року.

06 грудня 2016 року експертом складено повідомлення про неможливість надання висновку судової економічної експертизи у зв`язку з ненаданням відповідачем бухгалтерських документів.

Суди попередніх інстанцій вважали доведеним, що розмір нарахованої заробітної плати позивачу у жовтні 2013 року становив - 15 096, 25 грн, у листопаді 2013 року - 12 011, 18 грн, а середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню становила 616, 08 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ДУ «ДІП СЕД» та Мінекономрозвитку підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виплата заробітної плати працівнику гарантована статтею 43 Конституції України.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; а при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням

на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Встановивши, що при звільненні позивача роботодавець не виплатив йому заробітну плату в сумі 51 050, 10 грн та заборгованість по авансовим звітам в сумі 17 583, 56 грн, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність їх стягнення із відповідача.

Докази виплати відповідачем ОСОБА_1 при звільненні належних йому сум суду не надані.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачу у день звільнення не були виплачені всі належні йому суми, зокрема заробітна плата та заборгованість по авансовим звітам, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2015 року по 31 січня 2017 року.

Однак визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, допустили помилку при обчисленні та всупереч Порядку врахували кількість календарних, а не робочих днів за період

з 18 листопада 2015 року по 31 січня 2017 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 616, 08 грн.

За період з 18 листопада 2015 року по 31 січня 2017 року пройшло

303 робочих дні.

При визначенні кількості робочих днів касаційний суд виходить із п`ятиденного робочого тижня ОСОБА_1 та даних викладених у листах Міністерства соціальної політики України від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16-13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік».

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2015 року по 31 січня 2017 року включно становить 186 672,24 грн, із розрахунку 616 ,08 грн. х 303 дні, який і підлягає стягненню із ДУ «ДІП СЕД» на користь ОСОБА_1

Оскільки розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 616, 08 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 186 672,24 грн на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та інших обов`язкових платежів передбачених законодавством України.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи касаційної скарги

ДУ «ДІП СЕД» про те, що надана позивачем довідка № 237/01

від 17 листопада 2015 року про розмір заборгованості з виплати заробітної платита коштів за авансовими звітами, підписана особою, яка знаходилася в прямому підпорядкуванні позивача. При цьому суд враховує, що вказана довідка підписана уповноваженою особою - головним бухгалтером

ДУ «ДІП СЕД».

Відповідачі зазначену довідку належними та допустимими доказами не спростували (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Крім того, розмір заборгованості ДУ «ДІП СЕД» перед ОСОБА_1 по заробітній платі станом на 17 грудня 2013 року в сумі 51 050, 10 грн підтверджується і оборотно-сальдовою відомістю з виплати заробітної плати, наданою апеляційному суду представником ДУ «ДІП СЕД».

Колегія суддів враховує, що в справі призначалася судово-бухгалтерська експертиза, яка не була проведена не з вини позивача.

Обґрунтовуючи касаційні скарги відповідач та третя особа вважали, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість по заробітній платі та авансовим звітам відсутня, як така, що нарахована з урахуванням наказів про його преміювання та встановлення додаткових надбавок без відповідного рішення органу управління.

Відповідно до частини першої, третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб (стаття 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Суб`єктами управління об`єктами державної власності є, в тому числі міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління), які відповідно до покладених на них завдань укладають і розривають контракти з керівниками державних підприємств, установ, організацій і господарських структур та здійснюють контроль за їх виконанням; (стаття 4, пункт 4 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

До 22 березня 2014 року органом управління ДУ «ДІП СЕД» було Міністерство промислової політики України (постанова Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 453 «Про перелік підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства промислової політики»), а з 22 березня 2014 року - Міністерство економічного розвитку і торгівлі (розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року № 408-р «Деякі питання управління Міністерством економічного розвитку і торгівлі об`єктами державної власності»).

Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів від 19 березня

1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті, провадяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо-господарської діяльності підприємства.

Типовою формою контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України

від 02 серпня 1995 р. № 597 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено орієнтовні умови контракту, що укладається органом управління об`єкту державної власності з його керівником та передбачено можливість сторонам договору визначити додаткові його умови, в тому числі щодо прав, обов`язків та повноважень роботодавця та працівника, умов матеріального забезпечення працівника, порядку встановлення та скасування додаткових виплат (премії, надбавки тощо).

Тому, доводи касаційних скарг про виключну компетенцію Міністерства промислової політики України, як органу управління ДУ «ДІП СЕД», щодо преміювання та встановлення надбавок ОСОБА_1 без дослідження конкретних умов укладеного між ОСОБА_1 та Міністерства промислової політики України контракту № 3-17 від 11 квітня 2008 року є недоведеними.

Натомість контракт № 3-17 від 11 квітня 2008 року судам не наданий.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта

статті 60, частина шоста статті 61 ЦПК України 2004 року).

Доводи касаційних скарг, є аналогічними доводам, викладеним в запереченні на позов ОСОБА_1 та апеляційній скарзі ДУ «ДІП СЕД» на рішення суду першої інстанції, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм матеріального права при обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про зміну рішень судів попередніх інстанцій в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні шляхом зменшення стягнутої судами суми.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з ДУ «ДІП СЕД» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 553, 06 грн, що становить 1 % від розміру стягнутих судом сум заборгованості з виплати заробітної плати, авансовим звітам та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо поновлення виконання рішення

Ухвалою суду касаційної інстанції від 29 листопада 2017 року було відмовлено у зупиненні виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2017 року в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В іншій частині виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Касаційний суд вважає за необхідне поновити виконання рішення суду першої інстанції з урахуванням змін внесених цією постановою.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2015 року по 31 січня 2017 року, який підлягає стягненню з державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» на користь ОСОБА_1 , із 271 691, 28 грндо 186 672,24 грн, з відрахуванням при виплаті податків і обов`язкових платежів, передбачених законодавством України, та зменшивши розмір стягнутого з державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» на користь держави судового збору із 3 403, 25 грн до 2 553, 06 грн.

Поновити виконання рішення Московського районного суду м. Харкова

від 22 лютого 2017 рокуз урахуванням змін, внесених цією постановою.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович