ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/395/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: Соколишина Л.Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюха В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Соколишиної Л.Б., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 05 листопада 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 3.

Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті позивача і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору.

Відповідно до умов розділу 3 договору позивач на умовах цього договору надає клієнту грошові кошти в сумі визначеній п.5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: на картковий рахунок відповідача через платіжну систему Liqpay було перераховано позику у розмірі 4699 гривень.

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого станом на 10 квітня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 14355 гривень 40 копійок, яка складається із: заборгованості за кредитом - 4699 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 2607 гривень 90 копійок, заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 4699 гривень, заборгованості за пенею - 2349 гривень 50 копійок.

Після надання кредиту позивач отримав від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, акт про правопорушення на ринку фінансових послуг № 343/16-5/15 від 27 березня 2019 року, відповідно до якого він надав відповідачу послугу не на підставі договору, оскільки прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт) гр. ОСОБА_1 здійснено шляхом введення ОТП-пароля у відповідне поле в Особистому кабінеті ТОВ «ФК «Форза» без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі. Зазначений порядок акцептування пропозиції не відповідає положенням абзацу 3 ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття ( акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Оскільки з наданих Товариством документів встановлено не дотримання порядку укладення електронного договору, встановлених ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» договір № 3 від 05 листопада 2018 року є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а тому є нікчемним.

З огляду на те, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ставить під сумнів дійсність договору, позивач просив суд визнати дійсним договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 3 від 05 листопада 2018 року та стягнути з відповідача кредитну заборгованість за указаним договором в розмірі 14355 гривень 40 копійок.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «ФК «Форза» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповне з?ясування обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Вмотивовуючи апеляційну скаргу зазначає, що висновок суду про те, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту через порушення процедури прийняття пропозиції в електронній формі не є таким, що не укладений у письмовій формі, а отже є нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України, не відповідає положенням чинного законодавства, тому що саме у зв`язку з висновком Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про порушення вимог законодавства, що регулюють укладання кредитних договорів в електронній формі, позивач звернувся з вимогам про визнання дійсним, проте суд не дослідив надані докази та доводи. Так, акцептування оферти позивача під час укладання Договору було здійснено відповідачем у спосіб, який відповідає вимогам ч. 6 ст. 11 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, саме на номер телефону ОСОБА_1 було відправлено СМС повідомлення з кодом (одноразового ідентифікатора), який остання ввела як підпис у договорі. Відповідач отримала кредитні кошти, а також під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі позивача та укладення кредитного договору відповідно до умов надання кредиту надала свої особисті дані, фотографії сторінок паспорту та власну фотографію із паспортом. Суперечить наявним у справі доказам та вимогам закону висновок суду про недосягнення сторонами домовленості щодо істотних умов договору.

Відзив на подану апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на підставі тексту договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 3 від 05 листопада 2018 року та акту про правопорушення, вчинені ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на ринку фінансових послуг встановлено, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначав, що позивачем не доведено, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, не доведено факту підтвердження відповідачем вчинення позивачем дії по виконанню кредитного договору, матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, при укладенні договору не була дотримана письмова форма та позивачем не доведена одночасна наявність всіх необхідних обставин для визнання його дійсним.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «ФК «Форза» звернулося до суду з позовом про визнання дійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 3 укладеного в електронній формі між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 05 листопада 2018 року, за яким позивач перерахував відповідачу через платіжну систему Liqpay кошти в сумі 4699 гривень на умовах сплати процентів згідно відсоткової ставки за кожен день користування. Посилаючись на ухилення відповідача від виконання зобов`язань з повернення кредиту та передбачених договором процентів, наполягав на стягненні заборгованості, яка станом на 10 квітня 2019 року складає 14355 гривень 40 копійок та складається із: заборгованості за кредитом - 4699 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 2607 гривень 90 копійок, заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 4699 гривень, заборгованості за пенею - 2349 гривень 50 копійок.

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до пунктів 1, 11 частини 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

З вказаної норми права слідує, що порядок укладення договору в електронному вигляді визначається іншим Законом, яким є Закон України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Таким чином відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття, передує ідентифікація в системі.

За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

З урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача, необхідною умовою для його укладання є також підтвердження ідентифікації особи, яка прийняла пропозицію та укладала Договір.

Так, частиною 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що фізична особа (споживач) послуг у сфері електронної комерції повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

З аналізу положень п. 6, 12 ч. 1 ст.3, ст. 11, 12, ч. 4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» слід дійти висновку, що клієнт має бути ідентифікований одразу при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.

Зазначена в даній нормі права вимога щодо ідентифікації клієнта має відбуватись у такий спосіб, який беззаперечно підтверджуватиме, що це є саме ця особа. Тому чи виконано дана вимога чи ні, суду слід оцінити, чи відсутні сумніви, що такий договір був укладений з відповідачем, якщо позивачем, на підтвердження зазначеної обставини, надані докази фотографії відповідача та відправка одноразового ідентифікатора на номер телефону.

Суд приходить до висновку , що матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідача була належним чином ідентифікована при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Форза».

Посилання апелянта на фотографії, направлення одноразового ідентифікатора на номер відповідача та наявності інших персональних даних не може вважатись належною ідентифікацією особи, оскільки докази того, що номер телефону належить саме відповідачу відсутні, а фотографії можуть бути надані іншою особою, як і персональні дані.

Згідно із ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

З аналізу ч. 2 ст. 218 ЦК України можна зробити висновок, що укладений усно, з порушенням вимог закону щодо обов`язкової письмової форми правочин, може бути визнаний дійсним виключно за одночасного існування таких обставин: 1) вказаний правочин укладений, тобто у випадку, коли таким правочином є договір - відповідно до ст. 638 ЦК України сторони мають погодити всі істотні умови такого договору; 2) одна із сторін вчинила дію щодо виконання такого правочину; 3) інша сторона підтвердила вчинення такої дії, зокрема шляхом прийняття виконання правочину, тобто вчинила певні активні дії щодо підтвердження договору або прийняття його виконання.

За відсутності хоча б однієї з перерахованих вище обставин неможливо визнати такий недійсний за законом правочин дійсним.

Згідно аналізу положень статей 1054, 1055 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» істотними умовами договору фінансового кредиту є розмір кредиту, строк та порядок його повернення, розмір процентів за користування ним.

Не виконані і інші вимоги частин 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відсутні передбачені зазначеними нормами докази підтвердження прийняття пропозиції про укладення договору, а саме: відповідач не надсилала позивачу електронного повідомлення, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; не заповнювала формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закон, що не заперечує позивач.

Позивачем також не доведено факту підтвердження відповідачем вчинення позивачем дії по виконанню кредитного договору, оскільки сам факт безготівкового переказу позивачем грошових коштів на рахунок не є доказом того, що відповідач погодив такий переказ та прийняв його.

Встановивши такі обставини, які свідчать про недотримання вимог щодо порядку укладання Договору, досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі повно та всебічно досліджених в їх сукупності та взаємозв`язку доказів, надавши їм належну правову оцінку дійшов висновку, що відсутні передбачені ч. 2 ст. 218 ЦК України підстави для визнання Договору дійсним.

Оскільки позивачем не доведений факт укладання сторонами договору фінансового кредиту, то відсутні й підстави для стягнення грошових коштів як заборгованості на виконання умов такого договору.

Необґрунтованим є доводи позивача, що відповідач не зверталась з позовом про визнання договору не дійсним, оскільки визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається. (ч.2 ст.215 ЦК України)

Суд апеляційної інстанції не може прийняти докази додані до апеляційної скарги, оскільки апелянтом не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. (ч.3 ст.367 ЦПК України)

Виходячи з наведеного, апеляційний суд, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 липня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 10 жовтня 2019 року.

Судді :

в с т а н о в и в :

п о с т а н о в и в :