Справа № 473/1938/19
"16" вересня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М., позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визначення часток в спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом,
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4 .
Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить частка в житловому будинку АДРЕСА_1 , що був набутий спадкодавцем в період перебування в шлюбі з ОСОБА_5 та оформлений на його ім`я (останній ІНФОРМАЦІЯ_2 помер).
Спадщина була прийнята позивачкою в передбачений законом шестимісячний строк з моменту смерті спадкодавця шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном.
ОСОБА_1 , прийнявши спадщину, звернулася до нотаріальної контори з метою її належного оформлення. Проте нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадкових прав, вказуючи на відсутність доказів прийняття останньою спадщини та неможливістю визначення складу спадкового майна (невизначеністю частки спадкодавця у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ).
Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просила в судовому порядку:
- встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері;
- визначити, що частка ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 складає 1/2 частку цього майна;
- визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка та її представник не заперечували проти такого порядку вирішення спору.
Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_4 .
Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить частка в житловому будинку АДРЕСА_1 , що був набутий спадкодавцем в період перебування в шлюбі з ОСОБА_5 та оформлений на його ім`я (останній ІНФОРМАЦІЯ_2 помер).
Спадщина була прийнята позивачкою в передбачений законом шестимісячний строк з моменту смерті спадкодавця шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном.
ОСОБА_1 , прийнявши спадщину, звернулася до нотаріальної контори з метою її належного оформлення. Проте нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадкових прав, вказуючи на відсутність доказів прийняття останньою спадщини та неможливістю визначення складу спадкового майна (невизначеністю частки спадкодавця у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ).
Проте факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері повністю підтвердився:
- показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які пояснили, що одразу ж після смерті ОСОБА_4 позивачка вступила у володіння та управління спадковим майном, частиною цього майна розпорядилася, проживаючи в спадковому будинку, доглядала за ним, проводила в ньому ремонт, сплачувала комунальні послуги;
- наявністю в позивачки оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Перелік фактів, які підлягають встановленню судом, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним.
Зокрема, згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В разі наявності спору про право такі факти підлягають розгляду в позовному провадженні.
Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.
Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.
Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Враховуючи обставини справи, суд вбачає підстави для встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Разом з тим, згідно ст. 112 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час набуття ОСОБА_5 спірного будинку) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.
Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.
Таким чином, за загальним правилом, сімейні відносини, що виникли до 01 січня 2004 року, повинні регулюватися нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України.
Згідно ст. 22 КпШС України 1969 року (чинного на час набуття спірного будинку), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ч. 1 ст. 28 КпШС України 1969 року).
Відповідно до абз. 3 п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, видкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
За встановлених обставин, частка ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 складає Ѕ частку цього майна.
Що стосується вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , то суд виходить з того, що згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Зі змісту довідки-роз`яснення державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори від 06 травня 2019 року №248/02-31 вбачається, що підставами для відмови нотаріуса у посвідченні спадкових прав позивачки після смерті матері були відсутність доказів прийняття останньою спадщини та неможливість визначення складу спадкового майна (невизначеність частки спадкодавця у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ).
З встановленням судом факту прийняття позивачкою спадщини та визначенням частки спадкодавця у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 обставини, про які зазначав нотаріус, є усунутими, інших перешкод для оформлення ОСОБА_1 спадщини в нотаріальному порядку нотаріусом не зазначено, а судом не встановлено.
Таким чином, з ухваленням судового рішення про встановлення факту прийняття спадщини та визначення частки померлої в праві власності на майно, позивачка отримує усі необхідні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а тому підстави для визнання цього права в судовому порядку відсутні.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визначення часток в спільній сумісній власності - задовольнити повністю.
Встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном.
Визначити, що частка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, в праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становить Ѕ частку цього майна.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв