ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1474/19 Номер провадження 22-ц/814/1827/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Абрамова П.С., Дорош А.І.

секретар Авраменко А.І.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, ухвалене 10 квітня 2019 року в приміщенні суду в м. Полтава у складі судді Бугрія В.М.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах просив стягнути з ГУ ДКС України в м. Києві на його користь 183 326,30 грн., а саме 143 932 грн. інфляційних витрат за період з 28 січня 2011 року по 21 лютого 2019 року та 39394,30 грн 3% річних від простроченої суми за аналогічний період.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 березня 2010 року були задоволені його позовні вимоги та стягнуто з Державної судової адміністрації України на його користь 162 768 гривень 71 копійку недоплаченої заробітної плати та 1 гривню 70 копійок судового збору. Вказував, що на момент подання позову, вказане рішення суду відповідачем не виконано.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ГУ ДКС України в м. Києві на користь ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням у строки, встановлені законом, постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 березня 2010 року інфляційних втрат за період з 28 січня 2011 року по 21 лютого 2019 року у розмірі 143 932 гривні та трьох відсотків річних за період з 28 січня 2011 року по 21 лютого 2019 року у розмірі 39 394,30 гривень, а всього 183 326,30 грн.

Рішення суду вмотивоване тим, що відповідач не виконав постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2010 року та не виплатив позивачу встановлену даним рішенням суму у розмірі 162 768,71 грн., а тому застосуванню підлягають визначені ст. 625 ЦК України наслідки невиконання грошового зобов`язання.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ГУ ДКС України в м. Києві, просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою місцевого суду, що воно не є боржником по справі, а тому не несе визначену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2010 року, яка набрала законної сили, частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України в частині невиконання постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" щодо нарахування посадового окладу суддям не у відповідності до розмірів мінімальної заробітної плати.

Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 162 786,71 грн. - недоплаченої заробітної плати та 1,70 грн. судового збору з єдиного рахунку Державного бюджету України № НОМЕР_1 , відкритого у Державному казначействі України, МФО 820172.

Сторонами визнано, що вказане судове рішення залишається невиконаним.

Відповідно до п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок) боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2010 року, яка набрала законної сили, грошові кошти на користь ОСОБА_1 стягнуто з Державної судової адміністрації України.

У виконавчому листі від 22 листопада 2010 року № 2ф-15753/09/2670 (а.с. 13) боржником значиться Державна судова адміністрація України.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми стягуються саме з боржника.

Таким чином, відповідач не має перед позивачем грошового зобов`язання, а тому не повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 50 Порядку компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів Казначейством, якщо боржником є державний орган. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Згідно з пунктом 51 Порядку рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства.

Відомості про те, що ОСОБА_1 звертався до Казначейства із заявою про нарахування компенсації, у матеріалах справи відсутні. Відповідні вимоги ним не заявлялися і у позовній заяві.

Окрім того, виплата компенсації здійснюється після погашення заборгованості за рішенням суду, яке до цього часу залишається невиконаним.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ГУ ДКС України в м. Києві про стягнення інфляційних втрат та 3% річних не підлягає задоволенню.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з позивача підлягає стягненню на користь відповідача понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві судові витрати у розмірі 2 757,79 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді П.С. Абрамов

А.І. Дорош