Справа № 658/2071/19
(провадження №2/658/880/19)
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНЕ)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Терещенко О.Є.

за участю секретаря Оніщенко Л.В.

розглянувши у заочному судовому засіданні в залі суду в м.Каховка Херсонської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим при-міщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказав, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, від 03 серпня 2007 року, йому на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі значаться зареєстрованими його донька ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_3 разом зі своєю матір"ю ОСОБА_2 проживає в Російській Фе-дерації та не проживає у вказаній квартирі з 2011 року, а ОСОБА_4 не проживає за місцем реєстрації з 2009 року. У зв"язку з зазначеним позивач просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, обгрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві доводами, просив суд позов задовольнити.

Відповідачі, судовий виклик яких здійснювався у відповідності до вимог проце-суального закону, до судового засідання двічі не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали, що дає суду підстави для розгляду справи у заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03 серпня 2007 року приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Л.А., зареєстрованому в реєстрі за №2383 та на підставі рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 листопада 2018 року на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно довідки з місця проживання та складу сім`ї, в зазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Однак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно акту обстеження місця проживання від 21.08.2019 року, складеного за участю мешканців АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 квартирі АДРЕСА_1 не проживають. ОСОБА_3 з 2010 року, а ОСОБА_4 з 2000 року.

Факт не проживання відповідачів у квартирі в достатній мірі підтверджений в судовому засіданні і показаннями свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні та письмовими поясненнями сусідів позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які пояснили, що ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 живуть в Російській Федерації і до по-зивача не приїжджають. Місце проживання ОСОБА_4 невідоме.

Також факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на території Російської федерації, а саме у м. Санкт Петербург підтверджується судовими повідомленнями Приморського районного суду Санкт-Петербурга, яким ОСОБА_1 повідомлялося про дати судових засідань по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. А також копією позовної заяви за вказаним позовом, у якій вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживаючть в АДРЕСА_5 .

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод, право приватної власності є непорушним. Це означає, що особа згідно з вимогами ст..ст.316,317,319 Ци-вільного Кодексу має право на безперешкодне володіння, користування і розпо-рядження належним їй майном, в тому числі на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 Цивільного Кодексу та ст.150 Житлового Кодексу України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм будинком.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Досліджені судом докази свідчать, що з 2000 року спірну квартиру за своїм цільовим призначенням відповідачі не використовують. Відсутність відповідачів за місцем реєстрації складає біля двох років і носить безперервний характер. Поважних причин, за яких би відпо-відачі залишили квартиру, чи домовленостей між ними та позивачем, як власником житла, щодо порядку його використання судом не встановлено. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання відповідачів втратившими право користування житлом на підставі п.2 ст.405 Цивільного Кодексу України є обгрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, згідно частини другої цієї статті, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право користування житловим при-міщенням дитини є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користуванням житловим приміщенням батьками припиняється і право ко-ристування житловим приміщенням їх дітьми.

Оскільки судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю і її право ко-ристування житловим приміщенням є похідним від права користування жилим приміщенням батьків, вона також підлягає визнанню такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням. Керуючись ст.ст. 29, 316, 317, 319, 321, 383 Цивільного Кодексу Укра-їни, ст.ст.4,5,12,76,259,263,265,280-282 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим при-міщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_6 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Каховського міськрайонного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його про-голошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О. Є. Терещенко