КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 754/3300/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Скрипка О.І.

18 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року за заявою ОСОБА_4 про зустрічне забезпечення в справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дуднік Ольги Сергіївни, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про захист права власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження, скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дуднік О.С. та просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дуднік О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2015 за індексним номером 22947815, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Скасувати запис про право власності № 10455974 від 08.07.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, внесений на підставі рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дуднік О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2015 за індексним номером 22947815.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11557/2019
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.03.2019 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 10455974).

У травні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову, шляхом зобов`язати ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок отримувача грошові кошти в розмірі 1 142 082,14 грн. протягом 5 днів з моменту постановлення ухвали.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року заяву задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок суду ТУДСАУ в м. Києві, , МФО 820172, банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р № 2089, грошові кошти у розмірі 732 054,50 грн. та надати суду документи про виконання ухвали про зустрічне забезпечення. В іншій частині в задоволенні вимог заяви про зустрічне забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні заяви. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права внаслідок неповного дослідження обставин, які мають значення для вирішення справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при застосуванні зустрічного забезпечення необхідно враховувати, що розмір зустрічного забезпечення визначається із урахуванням обставин справи та повинен бути співмірними із заходами забезпечення позову та розміром збитків, яких може понести відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Зазначає, що будь-яких позовів до позивача про стягнення з останньої заборгованості за договором позики ОСОБА_4 пред`явлено не було та відповідач жодним чином не довів факту невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед ним.

Звертає увагу на те, що відповідачем не зазначено конкретної суми збитків, які можуть бути спричинені вжитими судом заходами забезпечення позову. Вказує, що оцінка майна не може бути взята до уваги. Зазначає на відсутність обґрунтування чому саме потрібно застосовувати зустрічне забезпечення та матеріали справи не містять доказів існування ризику спричинення збитків відповідачу заходами забезпечення позову.

За правилом пункту 5 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про зустрічне забезпечення, суд першої інстанції виходив з наявності доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Суд визначивши належний спосіб зустрічного забезпечення позову, який є співмірним із забезпеченням позову.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що у березні 2019 року ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дуднік О.С. та просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дуднік О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2015 за індексним номером 22947815, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . Скасувати запис про право власності № 10455974 від 08.07.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, внесений на підставі рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дуднік О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2015 за індексним номером 22947815 (а. с. 1-11).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.03.2019 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 10455974).

У травні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову, шляхом зобов`язати ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок отримувача грошові кошти в розмірі 1 142 082,14 грн. протягом 5 днів з моменту постановления ухвали (а. с. 12-16).

В обґрунтування заяви зазначає, що згідно відповідей органів виконавчої служби за результатами перевірки майнового стану позивача її майна не виявлено, позивач доходів не отримує, а тому її майновий стан може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування його збитків, які будуть спричинені забезпеченням позову у випадку відмови судом у задоволенні даного позову. У зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову з 05.03.2019 відповідач позбавлений можливості на власний розсуд розпоряджатися спірною квартирою, та як наслідок за рахунок продажу квартири отримати грошові кошти в розмірі 1 142 082,14 грн., які б забезпечили йому повернення коштів, наданих у позику позивачу (реальні збитки), та отримання коштів у вигляді неустойки (упущена вигода).

На думку відповідача, вжиті заходи забезпечення позову фактично мають наслідком спричинення відповідачу збитків в розмірі 1 142 082,14 грн. Крім того, накладення арешту на квартиру жодним чином не зачіпає та не звужує прав та інтересів позивача, яка продовжує безперешкодно користуватись квартирою з 2015 року, жодним чином не сплачуючи за таке користування, а відтак, відповідач вважає, що такі дії позивача свідчать про її зловживання своїми процесуальними правами.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1 та 4 частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

Встановлено, що відповідно до листів Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києва від 12.04.2019 № 17/70 та листа Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02.05.2019 №58446473/13, під час здійснення виконавчих проваджень, боржником у яких є позивач ОСОБА_2 майна та доходів, належних їй, на які можна звернути стягнення, не виявлено.

Таким чином, майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, що є обов`язковою підставою для застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до п. 1.5 договору іпотеки від 22.06.2012, за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки (спірного майна) - квартири АДРЕСА_1 оцінюється в розмірі 732 054,50 грн.

Суд першої інстанції визначив належний спосіб зустрічного забезпечення позову, який є співмірним із забезпеченням позову.

Посилання в апеляційній скарзі на не співмірність розміру зустрічного забезпечення із заходами забезпечення позову та розміром збитків, яких може понести відповідач у зв`язку із забезпеченням позову є необґрунтованими, враховуючи вищевикладене.

Доводи апеляційної скарги про те, що будь-яких позовів до позивача про стягнення з останньої заборгованості за договором позики ОСОБА_4 пред`явлено не було та відповідачем не зазначено конкретної суми збитків, які можуть бути спричинені вжитими судом заходами забезпечення позову не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 154 ЦПК України вжиття заходів зустрічного забезпечення є не диспозитивним правом суду, а його обов`язком.

У даному випадку існують обставини щодо обов`язкового застосування заходу зустрічного забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в зв`язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені врішенні у справі «РуїсТоріхапротиІспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова