№ 207/2516/18
№ 2/207/224/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Тюлюнової В.Г.

при секретарі Куцевол Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське цивільну справу в порядку загального(спрощеного) позовного провадження за первісною позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним та припинення правовідносин,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ(надалі АТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з первісною позовною заявою шляхом направлення поштою, яка надійшла на адресу суду 23.07.2018 року, та просив суд: стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.09.2011 року в загальному розмірі 12975,06 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 4775,39 грн., по процентам за користування кредитом 6705,62 грн., за пенею та комісією 400 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 594,05 грн. процентна складова; стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1762,00 грн.

В обґрунтування пред'явлених вимог вказав, що 06.09.2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 30% річних на суму залишку заборгованості з правом її збільшення в односторонньому порядку відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг. Підписання заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку в сукупності складають кредитний договір, який є договором приєднання. Свої зобов'язання за договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перед ОСОБА_1 виконав, натомість ОСОБА_1 покладені на нього умовами договору обов'язки належним чином не виконував, в результаті чого станом на 03.07.2018 року утворилась заборгованість в сумі 12975,06 грн., яку представник позивача просив суд стягнути з нього в примусовому порядку.

Не погоджуючись з пред'явленими вимогами, 22.11.2018 року представником відповідача за первісним позовом було надано до суду відзив на позов, згідно якого відповідач частково визнає позовні вимоги, оскільки не заперечує проти того, що дійсно отримав кредит, однак не погоджується із вимогами в частині стягнення з нього заборгованості за процентами за користування кредитом, вважає зміну відсоткової ставки в односторонньому порядку з боку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконною. Просить суд врахувати його скрутне матеріальне становище.

Одночасно із відзивом на позов, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1, подано зустрічний позов в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якому останній просив суд розірвати кредитний договір № б/н від 06.09.2011 року, зареєстрований АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі заяви-анкети ОСОБА_1 Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що підписана ним заява від 06.09.2011 року не є кредитним договором та вказує на порушення його прав як споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Так, він є споживачем, адже отримав в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківські послуги. Підписана ним заява 06.09.2011 року не є договором приєднання в розумінні ст.634 ЦК України, так як неможливість другою стороною запропонувати свої умови договору в такому випадку є грубим порушенням його прав як споживача, введенням в оману, оскільки ст.634 ЦК України стосується укладення договору з особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, в той час як він отримав від банку споживчий кредит на задоволення своїх власних потреб. Стосовно зміни АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, ОСОБА_1 зауважив, що банк двічі в односторонньому порядку без його належного повідомлення збільшував процентну ставку з 30% річних до 34,80% та 43,20%, чим допустив обмеження його прав як споживача, таким чином здійснюючи нечесну підприємницьку діяльність, що також є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою суду від 23.11.2018 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним та припинення правовідносин, об'єднано в одне провадження з первісними вимогами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором для їх спільного розгляду.

Крім того, 18.01.2019 року представником позивача за первісним позовом було подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем за первісним позовом було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку. Більш того, згідно заяви відповідач зобов'язаний самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг та тарифів на сайті Приватбанку. Враховуючи викладене, представник позивача за первісним позовом просить суд позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Одночасно із відповіддю на відзив представником позивача за первісним позовом було надано відзив на зустрічний позов, з якого вбачається, що згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором, тобто правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов'язання не виконані та кредитором не прийняті. Крім того, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити Відповідачу за первісним позовом в задоволенні його зустрічного позову в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з'явилася. Надала до суду клопотання з проханням розглядати справу за відсутності позивача. Пред'явлені позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, проти задоволення зустрічного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2, заперечували проти задоволення пред'явленого первісного позову в повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги частково, зустрічний позов ОСОБА_1 та його представник підтримали з підстав, викладених в позові.

Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, вислухавши думку відповідача за первісним позовом, його представника, суд приходить до наступних висновків.

06.09.2011 року на підставі поданої заяви № б/н, яка передбачає приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», даний банк, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

Своїм підписом в заяві відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПРИВАТБАНК, наданими йому Тарифами банку в своїй сукупності складають договір про надання банківських послуг (кредитний договір), який в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання, тим самим приєднався до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою.

Враховуючи, що факт підписання анкети-заяви відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 визнав, дійсність виконаного ним підпису на заяві про надання кредиту без будь-яких зауважень чи заперечень також підтвердив, що є свідченням дотримання сторонами принципу свободи договору, визначеного ст.ст.6, 627 ЦК України, тому суд приходить до висновку, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 дійсно виникли договірні відносини, повязані з наданням фінансово-кредитних послуг.

Надаючи оцінку пред'явленим позивачем за зустрічним позовом вимогам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

За змістом ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, обов'язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згіднозі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, істотними умовами кредитного договору, які регламентовано ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Зі змісту оспорюваногокредитного договору №б/н від 06.09.2011 року вбачається, що в ньому визначено істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначені суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, порядок повернення. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту та на запропонованих банком умовах, про що свідчить підписання нею заяви без будь-яких зауважень чи заперечень.

Таким чином, при укладенні оспорюваного кредитного договору з боку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконано вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Враховуючи, що вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди, суд приходить до висновку про дійсність укладення між сторонами кредитного договору із погодженням всіх його істотних умов, з дотриманням вимог законодавства України, у тому числі Закону України «Про захист прав споживачів».

Поміж іншим, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що кредитний договір містить положення, які були б несправедливими для ОСОБА_1 чи створювали істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. За даних обставин, всі наведені твердження з даного приводу судом розцінюються як спосіб захисту інтересів позичальника від наслідків, можливість настання яких залежить лише від добросовісної поведінки позичальника при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

З огляду на встановлені судом обставини та проаналізовані докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про захист прав споживача. Підстав, які б визначали можливість припинення кредитних зобов'язань чи їх розірвання судом не встановлено, а ОСОБА_1 в рахунок обґрунтування своїх вимог не наведено та доказово не підтверджено, що також є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Підсумовуючи зазначене, суд приходить до висновку про недоведеність, необґрунтованість та безпідставність вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом, який підлягає залишенню без задоволення, а відтак підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності за заявою представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимог про стягнення заборгованості, з огляду на доведеність наявності між сторонами кредитно-договірних зобовязань, суд виходить з наступного.

В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від їх виконання не допускається.

З огляду на письмові докази по справі, вбачається що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за кредитним договором №б/н від 06.09.2011 року виконав належним чином перед ОСОБА_1, надавши йому кредит в обумовленому розмірі. Позичальник ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, вніс 20.03.2018 року 500 грн. в рахунок погашення кредиту, що слідує з наданого розрахунку заборгованості.

При цьому, доводи представника позивача за первісним позовом щодо списання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором суд оцінює критично, оскільки таке погашення кредиту не є активною дією відповідача за первісним позовом, що свідчила б про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для врахування як дійсного погашення заборгованості, оскільки вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03.07.2018 року сума заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.09.2011 року визначена 12 975,06 грн., та включає заборгованість: за тілом кредиту 4775,39 грн., по процентам за користування кредитом 6705,62 грн., за пенею та комісією 400 грн., по штрафам 500 грн. фіксована частина та 594,05 процентна складова.

Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходить з доведеності розміру заборгованості за тілом кредиту 4774,39 грн., комісією та пенею 400 грн., однак не може погодитись із іншими складовими такої заборгованості, зокрема, розміром заборгованості по процентам, з огляду на наступне.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки. Умовами укладеного договору не передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 07.09.2016 року у справі №6-1412цс16, від 09.08.2017 року у справі № 6-2322цс16 та від 02.12.2015 року у справі №6-249цс15.

Вимог про застосування ст.625 ЦК України позивачем в рамках даного спору не заявлено, у звязку з чим суд вирішує спір виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності в силу ст.13 ЦПК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Так, як слідує із повідомлення ОСОБА_1, востаннє за вказаним кредитним договором йому було видано кредитну картку зі строком її дії до 01/2018 року, тобто до 31.01.2018 року. Після цього пролонгування строку дії кредитної картки не здійснювалось. Таким чином, суд приходить до висновку, що за погодженням сторін, строк дії кредитного договору, який співпадає зі строком дії кредитної картки, визначено до 31.01.2018 року.

Відтак, у межах строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме 31.01.2018 року, відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця за погодженою сторонами ставкою 2,5% на місяць або 30 % на рік.

Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 01.09.2014 року підвищив розмір процентної ставки до 34,80%, а 01.04.2015 року підвищив вказаний розмір ще раз, до 43,20% річних.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, яка була дійсна на момент укладення договору), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

В правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі за №6-1374цс17, суд вищої інстанції дійшов висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

В матеріалах справи відсутні докази того, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у визначений ст.1056-1 ЦК України спосіб, належним чином, письмово повідомило позичальника про зміну процентної ставки, а також доказів отримання відповідачем вказаного листа, про зміну умов договору, під розписку в матеріалах справи немає.

Суд не приймає до уваги посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно яких, боржник зобовязаний самостійно отримувати виписки про стан картрахунків, у тому числі відслідковувати розмір процентної ставки, оскільки вказані умови договору, щодо повідомлення суперечать визначеному Законом порядку та є нікчемними.

Враховуючи, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підвищило процентну ставку за користування кредитом без належного повідомлення про це відповідача, в односторонньому порядку, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 30% річних.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобовязаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозвязку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

За таких обставин суд вважає за необхідне провести перерахунок заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 30% річних (2,5% на місяць) за період з 01.09.2014 року по 31.01.2018 року (відповідно 4 місяці 2014 року, 12 місяців 2015 року, 12 місяців 2016року, 12 місяців 2017 року, 1 місяць 2018 року), та з 01.02.2018 року по 31.07.2018 року на рівні облікової ставки Національного банку України, виходячи з наступного:

1)за період з 01.09.2014 р. по 31.01.2018р.: 4775,39 грн. * 41 місяць * 2,5% на місяць : 100% = 4 894, 77 грн.;

2)за період з 01.02.2018 року по 31.07.2018 року :

Процентна ставка = 1 * ставок НБУ. Розраховується за формулою:

[Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] : 100% : 365 днів * [Кількість днів]

Облікова ставка НБУ:

З 26.01.2018 року - 16% річних, з 02.03.2018 року - 17 %, з 12.04.2018 року -17 %, з 24.05.2018 року - 17%, з 13.07.2018 року - 17,5 % річних.

Тобто: 01.02.2018р.-28.02.2018р. - 1,3% на місяць, з 01.03.2018р.-31.03.2018р. - 1,4%, з 01.04.2018р.-30.04.2018р. - 1,4%, з 01.05.2018р.-31.05.2018р. - 1,4 %, 01.06.2018р.-30.06.2018 р. - 1,4% в місяць.

4775,39 грн.*1 місяць*1,3% на місяць : 100% = 62,08 грн.;

4775,39 грн. * 4 місяці* 1,4% на місяць : 100 % = 267,42 грн.

4775,39 грн. * 1 місяць * 1,5 % на місяць : 100 % = 71,63 грн.

Всього: 401,13 грн.

Заборгованість за період до 01.09.2014 року із застосуванням банком процентної ставки 30% річних, суд вважає за необхідне стягнути в сумі 111,30 грн., з урахуванням внесених ОСОБА_1 коштів в рахунок погашення заборгованості.

Виходячи з того, що нараховані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за договором, не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, за результатами проведеного перерахунку суд дійшов висновку, що на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають до стягнення із ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 06.09.2011 року в сумі 5 407, 20 грн. з розрахунку: 111,30 грн. + 4 894, 77 грн. + 401,13 грн.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно дост.549 ЦК України,неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст.549 ЦК України).

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення .

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору , внаслідок чого нарахуванні пені відбувається за кожний день прострочення .

У той самий час , згідно з п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань , передбачених цим договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності , а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому у частині позовних вимог про стягнення штрафів необхідно відмовити .

За даних обставин суд враховує, що відповідач не працює, є інвалідом 3-ї групи, має скрутне матеріальне становище та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із стягненням з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.09.2011 року станом на 31.07.2018 року в загальному розмірі 10 582,59 грн., яка включає: заборгованість за тілом кредиту 4775,39 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 5407,20 грн., пеня та комісія 400 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд враховує відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його звільнення від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», часткове задоволення первісного позову АТ КБ «ПРИВАТБВАНК», у зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 828 грн. судового збору пропорційно частині задоволених вимог (47%).

Керуючись ст. 525 , 526 , 530 , 549 , 551 , 1046 - 1050 , 1054 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 , ст.ст.256-268, 280-284 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісною позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.09.2011 року в загальному розмірі 10582,59 (десять тисяч п'ятсот вісімдесят дві) гривні 59 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 4775,39 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 5407,20 грн., заборгованість за пенею та комісією 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в рахунок часткового відшкодування судового збору 828 грн. (вісімсот двадцять вісім) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним та припинення правовідносин, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя В.Г. Тюлюнова