Справа № 463/6015/18 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/1527/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 березня 2019 року в складі судді Леньо С.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері, надання дозволу на виготовлення додаткового паспорта, зобов`язання передати дитину батькові для поїздки за кордон,-

встановила:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері, надання дозволу на виготовлення додаткового паспорта, зобов`язання передати дитину батькові для поїздки за кордон. Вимоги обгрунтовував тим, що він та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3 . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06.02.2014 року визначено місце проживання їхньої дитини разом з матір`ю, а за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2012 року з нього стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частин усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно і до досягнення повноліття. Діючи в інтересах дитини, а також враховуючи її потребу у відпочинку та оздоровленні, в тому числі за кордоном, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків, 13.09.2018 року засобами поштового зв`язку звернувся до відповідачки із заявою про надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення літом 2019 року. Окрім того, звернувся до Органу опіки та піклування ЛРА ЛМР з відповідною заявою про додаткове інформування відповідача щодо наявності такого листа. Також, просив відповідача надати згоду на виготовлення ним на ім`я дитини додаткового паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Однак, нотаріально посвідченої згоди відповідач не надала, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Просив надати йому дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон з донькою малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком 20 днів у період з 15.06.2019 р. по 10.08.2019 р. до Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Республіки Італія, Турецької Республіки без згоди та супроводу матері дитини ОСОБА_2 , в супроводі батька ОСОБА_1 з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання; надати йому дозвіл на виготовлення додаткового паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я малолітньої ОСОБА_3 без згоди матері дитини ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 передати дитину для поїздки за кордон строком на 20 днів у період з 01.07.2019 р. по 20.08.2019 р. до Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Республіки Італія, Турецької Республіки в супроводі батька ОСОБА_1 з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 березня 2019 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної ;адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері, надання дозволу на виготовлення додаткового паспорта, зобов`язання передати дитину батькові для поїздки за кордон відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає незаконним, упередженим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що має бажання, наміри та можливість організувати для дитини короткочасний відпочинок і оздоровлення за межами України, сплачує аліменти на користь матері на утримання дитини, попередньо звертався з відповідним проханням щодо надання нотаріально завіреної згоди, однак такої не отримав, малолітня дитина проживає з матір`ю відповідно до рішення суду.

Також зазначає, що між ним та відповідачем існують напружені стосунки щодо контакту та доступу до дитини, з приводу чого на виконання у Личаківському ВДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває рішення про встановлення побачення з дитиною, про що винесено відповідну постанову.

Зазначає, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває за межами України на підставі паспорту України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 19.08.2015 року, органом 44637, термін дії якого 4 роки і закінчується 2019 року.

Завертає увагу, що справи такої категорії розглядаються судами в порядку спрощеного позовного провадження, однак суд першої інстанції в порушення п. 3 ч. 1 ст. 279 ЦПК України розглядав справу в порядку загального позовного провадження.

Також, суд не взяв до уваги висновок Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, за яким Орган опіки та піклування вважав за доцільне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Стверджує, що малолітня дитина незаконно утримується матір`ю на території іноземної держави.

Вважає, що мотиви, які зазначені в рішенні суду, є надуманими припущеннями, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Покликається на норми Конвенції про права дитини, СК України, ЦК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина сторін досить тривалий час перебуває за межами України, надані стороною відповідача докази та встановленні судом обставини свідчать про те, що дитина не просто прижилась у цьому середовищі, але й пов`язана з матір`ю доволі тісними стосунками, розривання яких, в тому числі короткострокове, може мати лише негативні наслідки для інтересів малолітньої дитини. Матір дитини забезпечує її повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку.

Суд врахував напружені відносини між сторонами, що було встановлено в межах розгляду відповідних справ № 463/1323/16-ц та № 463/543/17, тому прийшов висновку, що дозвіл на виїзд дитини за кордон у супроводі батька без згоди та супроводу матері по суті призведе до зміни того середовища, в якому дитина вже прижилась і в якому вона на даний час зростає, що на думку суду, суперечитиме інтересам дитини.

В свою чергу, звертаючись до суду з даним позовом та за весь час розгляду справи, позивач не долучив жодного доказу про наявність у нього матеріальної можливості організувати дитині відпочинок за кордоном, докази про те, що на даний він працевлаштований, а також необхідність організувати такий відпочинок, який саме в інтересах дитини повинен відбуватись без згоди та супроводу матері.

Відтак, суд прийшов висновку, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі батька без згоди та присутності матері суперечитиме інтересам дитини, тому відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погодився з висновком органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації ЛМР, оскільки такий висновок за своїм змістом ґрунтується виключно на принципах рівності прав та обов`язків батьків у вихованні дитини, тоді як першочергове значення повинно приділятись інтересам дитини, які у випадку задоволення позову будуть порушені.

Як наслідок, суд відмовив у задоволенні похідних вимог, а саме про надання дозволу на виготовлення додаткового паспорту та зобов`язання відповідача передати дитину позивачу для поїздки за кордон.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19.03.2013 року.

З приводу правовідносин між сторонами існує багато судових рішень, які набрали законної сили.

Так, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а рішенням цього ж суду від 04.06.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 , аліменти на додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 300 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення постійного місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ним, як батьком, за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із її матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.07.2015 року надано дозвіл ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасовий виїзд за межі України до Французької республіки, Республіки Польща, Федеративної республіки Німеччина, Турецької республіки, Об`єднаних АДРЕСА_2 Еміратів, Арабської республіки Єгипет з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на три роки з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.

Надано дозвіл ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на оформлення та видачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди (нотаріально посвідченої заяви) батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надано дозвіл ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на отримання віз Французької республіки, Республіки Польща, Турецької республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Арабської республіки Єгипет на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення місця проживання дитини задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , графік побачень з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які здійснювати в присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключно в громадських місцях: у період з 01 червня по 30 вересня включно кожного року: - першу та третю суботу місяця з 14.00 год. до 18.00 год.; - другу та четверту неділю місяця з 14.00 год. до 18.00 год.; - щосереди з 14.00 год. до 18.00 год.; у період з 01 жовтня по 31 травня кожного року: - першу та третю суботу місяця з 15.00 год. до 17.00 год.; - другу та четверту неділю місяця з 15.00 год. до 17.00 год.; - щосереди з 15.00 год. до 17.00 год.; щороку: 19 грудня та 21 грудня з 15.00 год. до 17.00 год.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю (а.с. 92-94).

Визначаючи для позивача відповідний графік побачень з дитиною виключно у присутності матері, суд навів відповідні мотиви стосовно того, що саме така форма участі батька у вихованні дитини відповідатиме її інтересам.

Фактично ті ж самі обставини встановлені судом під час ухвалення рішення від 06.02.2014 року про визначення місця проживання дитини, згідно якого суд, враховуючи дані про особу позивача, а також численні факти здійснення ним насильства в сім`ї, визначив місце проживання дитини разом з матір`ю.

Наведене беззаперечно свідчить про те, що між сторонами існує конфлікт, що ними не заперечується, з приводу місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується численними зверненнями кожної із сторін в правоохоронні ті інші органи.

Підстави звільнення від доказування визначені ст. 82 ЦПК України.

Зокрема, згідно із частино 4 цієї статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В цьому контексті колегія суддів погоджується із висновокм місцевого суду про те, що незважаючи на те, що питання участі у вихованні доньки, а також визначення місця її проживання в їх буквальному розумінні виходять поза предмет даного спору та стосуються фактично обставини встановлених відповідними рішеннями, однак такі не можуть бути не враховані у спірних правовідносинах, оскільки саме ці обставини є причиною існування між сторонами напружених відносин, при цьому звертаючись в суд з даним позовом позивач не навів суду достатньо переконливих доказів про те, що обставини, які були встановлені відповідними судовими рішеннями від 06.02.2014 року та від 03.07.2015 року змінились настільки, що при наявності неприхованого конфлікту між сторонами надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі батька без згоди та супроводу матері відповідатиме інтересам дитини.

Звертаючись із позовними вимогами та відстоюючи свою позицію у мотивах апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що між сторонами існують напружені стосунки щодо контакту та доступу до дитини, тому з метою забезпечення прав та інтересів дитини на виїзд за кордон з батьком, просив про зобов`язання відповідача передати дитину батькові для поїздки за кордон, надати дозвіл на тимчасовий виїзд з донькою без згоди та супроводу матері, дозвіл на виготовлення додаткового паспорта.

Згідно із ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як зазначено у ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Порядок реалізації права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Висновок з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 712/10623/17).

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно якого положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон у супроводі матері без згоди батька.

На даний час малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_2 на території Французької Республіки, що сторонами не оспорюється, відтак в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби від 12.12.2018 року, малолітня ОСОБА_3 виїхала за межі України 20.12.2015 року та з цього часу в Україну не поверталась (а.с.150).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, і зокрема в п. 100 рішення від 16.07.2015р., яке набуло статусу остаточного 16.10.2015р., що прийняте у справі «Мамчур проти України» вказав, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю.

З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.

У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Як вбачається з листа Посольства України у Французькій Республіці, у зв`язку із зверненнями позивача Консульську посадову особу Посольства було ознайомлено з умовами проживання, утримання та розвитку дитини, за наслідками чого констатовано виключно позитивні висновки. Зокрема, донька сторін перебуває на території Французької Республіки на підставі рішення суду, яким надано дозвіл на виїзд за кордон терміном три роки. Проживає сім`я у двохкімнатній квартирі з усіма вигодами. У квартирі прибрано. Діти мають власну кімнату та ігровий куток в ній, що з огляду на їхній вік виглядає достатньо зручно. ОСОБА_3 добре навчається, висловлює щирий інтерес до процесу навчання та життя в середовищі. Дитина застрахована на медичному огляді та має амбулаторну картку (а.с. 91).

Згідно довідки про навчання Початкової школи від 08.11.2018 року (а.с. 81, зворот), яка перекладена на українську мову, ОСОБА_3 регулярно відвідує Початковий курс 1-го року циклу базові знання у вищезгаданому закладі.

При цьому, відповідно до програми навчання, таке розраховане до досягнення дитиною 17 років (а.с. 83-84).

Згідно письмової характеристики шкільного вчителя Дошкільного закладу ім Брюне, ОСОБА_5 від 08.10.2017 року, ОСОБА_3 навчалась в середній групі протягом всього 2015-2016 навчального року, проявивши неабияку здібність. Її мотивація та здібності дозволили дівчинці відразу ж влитись у шкільне середовище, вона швидко прогресувала у вивченні французької мови, а також легко засвоювала всі інші навчальні дисципліни (а.с.87-88).

За рекомендацією о. ОСОБА_6 , настоятеля катедри Святого ОСОБА_7 Великого у Парижі, відповідач з сім`єю бере активну участь у житті цієї парафіяльної спільноти. Дитина сторін завжди присутня з мамою, є доглянута, життєрадісна, добре розвинута, яка теж бере активну участь в релігійних і культурних заходах української громади в Парижі (а.с. 90).

Крім цього, ОСОБА_2 очікує на отримання статусу резидента після чого такий статус зможе отримати донька сторін. Вказане додатково підтверджується посвідкою на проживання, яка належним чином перекладена на українську мову (а.с.79).

Суд першої інстанції в межах розгляду іншої цивільної справи № 463/1323/16-ц також встановив, що відповідач одружена та має дитину від іншого шлюбу. Проживає спільно з новим чоловіком, дитиною від цього шлюбу та малолітньою донькою сторін ОСОБА_3 Позивач відвідував доньку на території Французької Республіки та мав можливість відпочити з нею, тоді як жодного доказу про те, що перебування дитини в іншій державі порушує її інтереси суду в межах розгляду цієї справи надано не було, як і не було надано доказів про наявність у позивача перешкод у спілкуванні з дитиною.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з підходом місцевого суду щодо розгляду справи з врахуванням найвищих інтересів дитини, в тому числі щодо збереження її сімейних зв`язків з батьком, при цьому констатує відсутність суттєвих та переконливих доказів про те, що саме в інтересах дитини, за умов та життєвих зв`язків, які у неї склались, буде надання позивачу дозволу на виїзд малолітньої доньки за кордон в супроводі батька, без згоди та супроводу матері.

Крім цього, у рішенні суду від 03.07.2015 року, визначаючи для позивача графік побачень з дитиною виключно у присутності матері, суд навів відповідні мотиви про те, що саме така форма участі батька у вихованні дитини відповідатиме її інтересам.

11.01.2019 року Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації надав висновок № 2608-125 про розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо тимчасового виїзду за кордон малолітньої ОСОБА_3 без згоди матері, виготовлення додаткового паспорта, зобов`язання передати дитину батькові для поїздки за кордон (а.с. 49-51).

Разом з цим, колегія суддів погоджується з тим, що встановлені обставини в сукупності свідчить про те, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі батька без згоди та супроводу матері суперечитиме інтересам дитини (протилежного позивач не довів, як у суді першої так і апеляційної інстанцій), тому незгода місцевого суду з висновком органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради є мотивованою та відповідає положенням ч. 6 ст. 19 СК України, крім цього такий ґрунтується виключно на принципах рівності прав та обов`язків батьків у вихованні дитини, тоді як першочергове значення повинно приділятись інтересам дитини.

За відсутності підстав для задоволенні позову про надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі батька без згоди та супроводу матері, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог про надання дозволу на виготовлення додаткового паспорту та зобов`язання відповідача передати дитину позивачу для поїздки за кордон.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 березня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк