Справа № 285/2440/19
провадження у справі № 2/0285/939/19
РІШЕННЯ

іменем України

12 вересня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої - судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.,

сторони по справі: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

встановив:

10.07.2019 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію фактично понесених нею додаткових витрат на дитину, а саме, 384,45 грн. та половину суми сплати передбачуваних додаткових витрат за проживання та навчання дитини ОСОБА_3 за другий курс - 13175 грн. 00 коп., а всього 13533,45 грн.

В обгрунтування позову зазначила, що має спільну з відповідачем дитину, дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається у платному навчальному закладі на денній формі навчання. Згідно умов Договору про надання освітніх послуг вартість навчання на другому курсі на 2019/2020 роки становить 20350 грн.. Вартість її проживання в гуртожитку за весь навчальний рік становить 6000 грн. Разом з тим вказує, що нею, як матір`ю, було сплачено кошти на проїзд дитини додому у загальній сумі 716 грн. 09 коп. Відповідач не має наміру в добровільному порядку компенсувати їй додаткові витрати на дитину, пов`язані з навчанням дитини, хоча таку змогу має, оскільки тривалий час проживає та працює за кордоном та ніколи не допомагав доньці, крім сплати аліментів. А тому просить суд стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат на дитину, пов`язаних з її навчання, зокрема 13175 грн. на оплату навчання та проживання в гуртожитку та 358 грн. 45 коп. на оплату проїзду.

12.07.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, вказаних в позові, який просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки отримана судом інформація не дала можливість встановити його зареєстроване місце проживання, тому він вважається таким, що повідомлений належним чином про розгляд справи. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи не надіслав, а тому суд постановив ухвалу про можливість розгляду справи по суті у відсутності відповідача.

Доповівши позовні вимоги, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6,7,8/.

ОСОБА_3 є студенткою другого курсу Національного Університету "Львівська політехніка" денної форми навчання. Згідно Договору № 354-16 від 02.08.2018 року про надання освітніх послуг ОСОБА_3 , укладеного між позивачем ОСОБА_1 та навчальним закладом, загальна вартість освітньої послуги, зокрема на 2 курсі (2019/2020) становить 20350,00 грн. на рік/а.с.16/.

Крім того позивач вказує, що вартість проживання дитини в гуртожитку на період навчання становить 6000 грн, однак доказів на підтвердження даної обставини не надала.

Також, позивач посилається на те, що затратила кошти на проїзд дитини з дому до навчального закладу в загальній сумі 716 грн. 09 коп. та на підтвердження даної обставини надала відповідні копії проїзних документів (квитків)/а.с.10,11,12/.

Позивач у позові вказує на те, що відповідач як батько, у добровільному порядку не відшкодовує їй половину вартості понесених нею додаткових витрат на дитину, хоча таку змогу має та зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами(навчанням) у відповідності до вимог ст. 185 СК України.

Так, за ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від 14 до 18 років.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дочка, син потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Саме до такого висновку прийшов ВСУ у своїй постанові від 24 лютого 2016р. у справі № 6-1296цс15).

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

З огляду на вище вказане, оскільки дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою та не має правового статусу дитини у розумінні ст. 6 СК України,витрати, понесені позивачем на її навчання не можуть стягуватись за положенням ст. 185 СК України.

Крім цього, у провадженні цього суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

А тому позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації фактично понесених позивачем додаткових витрат на дитину є безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах закону. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно до вимог п.3 ч. 1 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Керуючись ст.ст.4, 76 - 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 284, 289, 352, 354, 355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ім`я (найменування) сторін: позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ;

Дата складення повного судового рішення - 17.09.2019 року.

Головуюча - суддя: А.В.Михайловська