Справа № 314/2475/19
Провадження № 2/314/975/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2019 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мануйлової Н.Ю.,

секретар судового засідання Рясна А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/2475/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що її дід, ОСОБА_3 , його дружина і її баба, ОСОБА_4 , та її батько, а їхній син, ОСОБА_2 , на праві спільної часткової власності мали житловий будинок, який розташовано в АДРЕСА_1 ». Кожен мав право на 1/3 частку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і його частку в рівних долях успадкували дружина померлого та його син. Внаслідок спадкування їхні частки склали по 1/2 кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Після її смерті залишився єдиний спадкоємець ОСОБА_2 .

З метою оформлення спадщини на 1/2 частку в будинку після смерті матері ОСОБА_2 своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою, але в оформленні йому було відмовлено на тій підставі, що ще в 1998 році, він та його батьки набули право власності на цей будинок внаслідок договору міни. Договір було оформлено на «Товарній Біржі», але в нотаріальній конторі зареєстровано не було, тому нотаріус відмовляється визнавати право спадкодавців на це майно. До того ж, на померлих право власності не реєструється. На цей час ОСОБА_2 вирішив відмовитись від спадкування часток його батьків на її користь.

Також, оскільки нотаріус не визнає договір міни від 1998 року який було оформлено на «Товарній Біржі», то і право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку також не визнає, а це унеможливлює дарування його частки їй, тому ОСОБА_2 наполягає на тому щоб і його частка була оформлена на неї в порядку дарування.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надіслав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову і наявності підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що бабуся позивачки, ОСОБА_4 , разом зі своїми чоловіком, ОСОБА_3 , та сином, ОСОБА_2 , стали власниками будинку АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 10.02.1998, зареєстрованого на Запорізькій Товарній Біржі «ТОРГ-ІНВЕСТ» за № Н

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дід позивачки, ОСОБА_3 . Після його смерті бабуся, ОСОБА_5 , та батько позивачки, ОСОБА_2 , отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку кожний, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 05.11.2014, виданого державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області.

2.08.2018 померла бабуся позивачки, ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 14.08.2018 року, актовий запис № 502.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №19/2019, за життя ОСОБА_4 03.03.1999 склала заповіт, згідно якого Ѕ частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла своїй дочці, ОСОБА_6 . Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

19.01.2019 ОСОБА_6 звернулася до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про відмову від права на прийняття спадщини за законом та за заповітом після померлої матері, ОСОБА_4

08.05.2019 батько позивачки, представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , звернулася до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог цивільного законодавства визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо: 1) постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), 2) він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) протягом шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Згідно з довідкою, виданою 18.01.2019 № 01-35/65 виконавчим комітетом Павлівськоої сільської ради Вільнянського району Запорізької області, на день смерті разом з померлою були зареєстровані: син ОСОБА_2 , онука ОСОБА_1 та правнука - ОСОБА_7 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 прийняли спадщину у відповідності з вимогами діючого законодавства.

08.05.2019 року постановою, винесеною державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області Євграфовою О.М., ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, у зв`язку з тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 було придбано у власність на підставі договору міни від 10.02.1998, зареєстрованого на Запорізькій Товарній Біржі «ТОРГ-ІНВЕСТ» за № Н-3460, який не було посвідчено нотаріально.

У подальшому відповідач ОСОБА_2 відмовився від права на спадщину після померлої матері на користь позивачки, а також 07.05.2019 уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу Ѕ частини вищевказаного будинку, яка належала йому на праві власності.

Згідно роз`яснень, наданих у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Дослідивши надані правовстановлюючі документи на нерухомість, що успадковується позивачем ОСОБА_1 , суд дійшов такого.

Згідно п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 р., що набрав чинності 01.09.2004 р., цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на правовідносини пов`язані з укладенням вищевказаного договору поширюється дія норм Цивільного кодексу України в редакції 1963 р., чинний на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 224 ЦК України в редакції 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Згідно із ст.15 ЗУ «Про товарні біржі», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Реєстрація Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний будинок на підставі договору міни, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 1998 рік не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 р. за № 31, передбачали договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею, як підставу для державної реєстрації права власності.

Відповідно до п.5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника ( володільця) нерухомого майна.

Оскільки покупець повністю виконав умови договору міни будинку, договір, у відповідності з вимогами ч.2 ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, зареєстрований в ЗМБТІ у передбаченому законом порядку, угода міни з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, відповідач, а також його батьки на підставі ст. ст. 128,153 ЦК України в редакції 1963 року і ст. 49 ЗУ «Про власність» набули право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом мають особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем, на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.З ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Таким чином, спадкоємець ОСОБА_2 відмовився від спадкування на користь спадкоємця другої черги, онуки померлої ОСОБА_4 ОСОБА_1 і вона у відповідності до вимог чинного законодавства є єдиною її спадкоємицею.

Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ст. 219 ч.2 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Таким чином, враховуючи наведені обставини справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи те, що позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81,89,263-265 ЦПК України, ст.ст.1297, 1269, 1270 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частки житлового будинок АДРЕСА_1 , який складається із: житловий будинок літ. «А»; сіни літ. «а», ганок «ка»,ганок; вбиральня літ. «Б»; паркан літ. «N91»; водопровід літ. «N92»; водопровід літ. «N93», в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на 1/2 частки житлового будинок АДРЕСА_1 , який складається із: житловий будинок літ. «А»; сіни літ. «а», ганок «ка»,ганок; вбиральня літ. «Б»; паркан літ. «N91»; водопровід літ. «N92»; водопровід літ. «N93» за договором дарування від 07.05.2019.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 08.08.2019.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

08.08.2019