печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2019 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою судді від 17 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху, на усунення недоліків якої позивачем 20 грудня 2018 року подано примірники позовної заяви для відповідачів, додатки до неї, що надійшли на адресу суду 26 грудня 2018 року /а. с. 40-41, 43-44/.

Від представника відповідача Головного управління Національної поліції у Полтавській області до суду подано 20 березня 2018 року відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги стороною відповідача не визнаються, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись, у тому числі, на публічно-правовий характер спору.

Сторони у судове засідання не з'явилися, на адресу суду засобами поштового зв'язку надійшли заяви від позивача про розгляд справи за його відсутності та відповідача Головного управління Національної поліції у Полтавській області про розгляд справи за відсутності представника.

Від відповідача Державної казначейської служби України представник також не з'явився до суду, будучи повідомленим належним чином про час, дату і місце судового розгляду справи, заяви по суті позову та з приводу процесуальних питань до суду не надходили.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку.

Предметом позову ОСОБА_2 є оспорювання бездіяльності Головного управління Національної поліції у Полтавській області, та відшкодування нанесеної йому моральної та матеріальної шкоди цією бездіяльністю шляхом списання з Державного бюджету України через Казначейську службу суми у розмірі 1 290 000 грн.

Як вбачається позовної заяви, матеріалів справи спірні правовідносини між позивачем та відповідачем Головного управління Національної поліції у Полтавській області виникли при здійсненні останнім своїх владних повноважень, а саме вчиненні бездіяльності, як переконаний позивач, щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 290 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

За нормою частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду у місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Якщо предметом спору є виключно рішення (дії) суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних повноважень, то такі спори є публічно-правовими і мають розглядатися у порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 19 КАС України визначено предметну юрисдикцію адміністративних судів, відповідно до якої, їх підсудність поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» встановлено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України (у редакції Закону чинного до набрання чинності у редакції від Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до частини другої статті 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Відтак справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг відноситься до компетенції окружних адміністративних справ, а не місцевого загального суду як адміністративного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, що підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

З сукупного аналізу вищенаведених положень законодавства варто зробити висновок, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, відповідно до пункту 2 частини другої статті 200 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, як передбачено частиною першою статті 256 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-23, 200, 255, 256, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Роз'яснити позивачу його право на звернення з позовом до окружного адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова