Головуючий суду 1 інстанції - Воронкін О.А.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 431/7019/18
Провадження № 22-ц/810/493/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Єрмакова Ю.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Ганшин Володимир Олександрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Воронкіна О.А. 27.03.2019 року в м.Старобільську

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Ганшин Володимир Олександрович про визнання права власності на недоотриману пенсію

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона є донькою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Довжанську ( Свердловськ), Луганської області. На момент смерті матері вони проживали разом за однією адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину. 31 березня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату їй недоодержаної пенсії за померлу матір, на що їй було відмовлено з причин неспівпадіння її реєстрації фактичного місця проживання з адресою фактичного місця проживання померлої ОСОБА_4 , а тому відсутній факт проживання разом із пенсіонером на день його смерті. Вважає, що відмова у виплаті є необґрунтованою, оскільки за довідкою ВПО померла хоч і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , але проживала разом з нею за адресою АДРЕСА_1 , де і померла. Враховуючи, що вона звернулась до відповідача у передбачені законом строки та проживала разом з померлою на день її смерті, просила суд визнати за нею право власності на недоодержану пенсію за період з 30.06.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 включно, яка належала ОСОБА_4 та зобов`язати відповідача виплатити їй недоодержану пенсію, яка належала ОСОБА_4 .

Рішенням Старобільского районного суду Луганської області від 27 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління пенсійного фонду України в Луганській області Управління Пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Ганшин В.О. про визнання права власності на недоодержану пенсію задоволено частково.

Зобов`язано Головне Управління пенсійного фонду України в Луганській області Управління Пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян виплатити ОСОБА_1 залишок недоодержаної пенсії ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.07.2016 року по 31.03.2018 року включно в розмірі 66757 грн 73 коп.

В іншій частині відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач своєчасно звернулась до відповідача із відповідною заявою про отримання недоодержаної пенсії, проживала разом з померлою на день її смерті, а тому має право на отримання недоодержаної пенсії ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.07.2016 року по 31.03.2018 року включно у сумі 66757,73 гривень.

Стосовно позовних вимог про визнання права власності на недоодержану пенсію, судом відмовлено у задоволенні позову в цій частині, оскільки відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини. Крім того, позивач згідно довідки приватного нотаріуса є спадкоємцем за її заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та прийняла спадщину.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а також невідповідність висновків обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 перебувала на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії в разі втрати годувальника.

Згідно електронної пенсійної справи та довідки внутрішньо переміщеної особи від 14.04.2015 року № 919036291 фактична адреса проживання ОСОБА_4 зазначена : АДРЕСА_2 .

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 03.04.2018 року встановлено факт смерті на тимчасово окупованій території ОСОБА_4 в м.Довжанську Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала на момент смерті за адресою АДРЕСА_1 . За таких обставин ОСОБА_4 на момент смерті проживала за встановленою у рішенні суду адресою.

31.03.2018 року в управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян надійшла заява ОСОБА_1 разом із доданими документами, зокрема довідкою від 24.05.2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , для виплати недоодержаної пенсії за померлу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 Фактичне місце проживання за довідкою: АДРЕСА_3 .

На думку скаржника розглянуті документи ОСОБА_1 не дають підстав вважати її сумісне проживання разом з ОСОБА_4 на момент смерті тому, що відсутній доказаний факт сумісного проживання на момент смерті, адже адреса у паспорті ОСОБА_1 згідно довідки ВПО є лише зареєстрованим місцем, а не фактичним місцем проживання.

Крім того скаржник звертає увагу суду на те, що права власності на недоодержану пенсію за ОСОБА_1 не визнано, а тому судом першої інстанції помилково прийнята до уваги позовна вимога щодо зобов`язання виплатити пенсію та покладено зобов`язання на ГУПФУ в Луганській області про виплату недоодержаної пенсії, оскільки вирішення спорів про оскарження рішення, дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Ганшин В.О. не скористались своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ГУПФУ в Луганській області.

Позивач, яку було повідомлено належним чином про дату, місце та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи від останньої на адресу апеляційного суду не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі позивача за участю представника відповідача-скаржника ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог ст.367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в регулятивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області щодо зобов`язання фонду виплатити позивачу залишок недоотриманої пенсії ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів приходить до наступного.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Довжанськ Луганська обл., Україна.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги спадкування згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України та, згідно з довідкою приватного нотаріуса Ганшина В.О. від 06.09.2018 року, є спадкоємицею майна померлої ОСОБА_4 за заявою про прийняття спадщини та прийняла спадщину. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до довідки першого заступника начальника головного управління від 28.01.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як отримувач пенсії в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262, згідно з електронною базою даних пенсіонерів силових структур Луганської області. Останнім місяцем нарахування та виплати пенсії ОСОБА_4 є червень 2016 року. Залишок недоодержаної пенсії ОСОБА_4 у період з 01.07.2016 року по 31.03.2018 року включно становить 66757,73 грн.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 03.04.2018 року встановлено факт смерті на тимчасово окупованій території України ОСОБА_4 в м. Довжанськ (Свердловськ) Луганської області ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала на момент смерті за адресою АДРЕСА_1 .

З наданої копії паспорта позивача вбачається її місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не оспорювались.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу залишок недоодержаної пенсії ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції до посилання відповідача про відсутність сумісного проживання позивача та її матері, поставився критично, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, ці посилання спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами судовим рішенням від 03.04.2018 року.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції щодо оскаржуваної частини рішення повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 року за № 1351-VIII місто Свердловськ Луганської області перейменовано на місто Довжанськ.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Згідно п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , остання, посилаючись на те, що вона є дочкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово непідконтрольній Україні території, на момент смерті матері проживала разом з нею за їх зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання - АДРЕСА_1 , що, як вважає позивач, відповідно до ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає їй право на отримання недоодержаної за життя пенсії її матір`ю, але на її звернення до відповідача з відповідною заявою їй було відмовлено.

На підтвердження зазначених доводів позивач надала суду копію свідоцтва про народження, з якого вбачається, що її матір`ю є ОСОБА_4 , копію домової книги за адресою АДРЕСА_1 , з записів якої вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за зазначеною адресою зареєстровані з 10.06.2006 року, а.а.с.9-11, копію паспорта ОСОБА_1 з записів якого вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 12.10.2006 року, а.с.6; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Довжанськ, Луганської області, а.с.4; довідку нотаріуса про те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , свідоцтво про право на спадщину не видавалось, а.с.8; рішення Старобільського районного суду Луганської області від 03.04.2018 року, яким встановлено факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Довжанськ Луганської області, а.а.с.62, 63; копію рішення головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян від 10.06.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті недоодержаної пенсії із зазначенням причини відмови - реєстрація фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 згідно довідки ВПО, не співпадає з адресою фактичного проживання/перебування померлої ОСОБА_4 , а тому відсутній факт проживання разом із пенсіонером на день його смерті, при цьому із зазначеного рішення вбачається, що відповідач у мотивувальній частині рішення посилається на те, що адреса фактичного проживання ОСОБА_1 , згідно довідки внутрішньо переміщеної особи від 24.05.2018 року № 000054655- АДРЕСА_3 не співпадає з адресою в електронній пенсійній справі ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 , а.с.14.

Заперечуючи проти позовних вимог у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 щодо оскаржуваної частини рішення, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не надано доказів, що підтверджують проживання за тією ж адресою, що і померла ОСОБА_4 , а тому відсутні докази проживання разом із пенсіонером на день його смерті, а.с.50, 52.

Як встановлено колегією суддів 31.03.2018 року позивач ОСОБА_1 , у передбачений законом строк, зверталась до відповідача щодо отримання недоодержаної пенсії її матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян від 10.06.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті недоодержаної пенсії із зазначенням причини відмови - реєстрація фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 згідно довідки ВПО, не співпадає з адресою фактичного проживання/перебування померлої ОСОБА_4 , а тому відсутній факт проживання разом із пенсіонером на день його смерті, при цьому із зазначеного рішення вбачається, що відповідач у мотивувальній частині рішення посилається на те, що адреса фактичного проживання ОСОБА_1 , згідно довідки внутрішньо переміщеної особи від 24.05.2018 року № 000054655- АДРЕСА_3 не співпадає з адресою в електронній пенсійній справі ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 , а.с.14.

Як вбачається з відповіді відповідача від 21.01.2019 року № 1521/07 згідно електронної бази залишок недоодержаної пенсії ОСОБА_4 у період з 01.07.2016 року по 31.03.2018 року включно складає 66757,73 грн., а.с.46.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача-скаржника підтвердила правильність нарахування суми залишку недоодержаної ОСОБА_4 пенсії.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає, що позивачем доведено право на отримання від відповідача недоодержаної за життя ОСОБА_4 пенсії.

Факт проживання ОСОБА_4 на тимчасово непідконтрольній Україні території за адресою АДРЕСА_1 встановлено рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 03.04.2018 року, яким встановлено факт смерті ОСОБА_4 .

За доводами апеляційної скарги скаржник, згідно ч.4 ст.82 ЦПК України визнає, що ОСОБА_4 на момент смерті проживала за встановленою у рішенні суду адресою: АДРЕСА_1 , але 31.03.2018 року в управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян надійшла заява ОСОБА_1 разом із доданими документами, зокрема довідкою від 24.05.2018 року № 000543655 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , для виплати недоодержаної пенсії за померлу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , з якої виходить, що розглянуті документи ОСОБА_1 не дають підстав вважати її сумісне проживання разом з ОСОБА_4 на момент смерті, тому відсутній доказаний факт сумісного проживання.

Колегія суддів вважає зазначений довід апеляційної скарги необґрунтованим та вважає за необхідне зазначити, що відповідач не звернув уваги, що на момент смерті доказів про взяття на облік ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи за адресою АДРЕСА_3 , не існувало, оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у той час як позивач ОСОБА_1 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа 24.05.2018 року, вже після смерті матері.

Відповідачем-скаржником не спростовано те, що до ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , місце проживання якої у встановленому законом порядку зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , проживала/перебувала за зазначеною адресою.

Також колегія суддів вважає помилковим довід апеляційної скарги про те, що спір між сторонами повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки, відповідно до предмету спору, такий спір віднесено до цивільної юрисдикції і розглядати його потрібно саме у порядку цивільного судочинства.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної щодо помилковості рішення суду першої інстанції стосовно задоволеної частини позовних вимог при відмові у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на недоодержану пенсію ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

По-перше, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності ОСОБА_1 на недоодержану пенсію ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

По-друге, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку, відповідно до ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» недоодержана ОСОБА_4 пенсія, після смерті останньої, не включається до складу спадщини, але виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, а також, як у даній справі, членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області оскільки останнім, за доводами апеляційної скарги, не доведена наявність підстав для висновку щодо порушення судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, третя особа приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Ганшин Володимир Олександрович про визнання права власності на недоотриману пенсію залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 16.09.2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді Ю.В. Єрмаков

О.Ю. Карташов