Ухвала

07 жовтня 2019 року

м. Київ

Справа № 202/22298/13-ц

Провадження № 14-560 цс 19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Пророка В. В.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року та

ВСТАНОВИЛА:

1. У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») про стягнення заборгованості.

2. Позовна заява мотивована тим, що 27 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 3 000,00 доларів США під 22,80 % річних на суму залишку заборгованості, кінцевий термін повернення - закінчення строку дії його банківської картки.

3. 20 жовтня 2010 року на забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за відповідним кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки, яким передбачена відповідальність поручителя перед кредитором в межах 10 000,00 грн.

4. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відповідним кредитним договором у сумі 5 750,38 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 31 січня 2013 року становило 45 966,52 грн, а також стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 заборгованість у сумі 10 000 грн.

5. Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за відповідним кредитним договором у сумі 5 750,38 доларів США; стягнуто на користь позивача солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 10 000 грн, всього заборгованість у сумі 7 001,94 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 січня 2013 року становило 55 966,52 грн; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

6. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за відповідним кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача, а також з ПАТ «Акцент-Банк» як поручителя в межах обсягу його відповідальності -10 000,00 грн.

7. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» скасовано та провадження в цій частині справи закрито, в іншій частині це судове рішення залишено без змін.

8. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо позовних вимог позивача до ОСОБА_1 Скасовуючи зазначене рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» та закриваючи провадження у справі в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що ці вимоги банку мають розглядатись в межах господарської юрисдикції.

9. У березні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) касаційну скаргу на заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

10. Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не згоден з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог до нього, оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виконав умови відповідного кредитного договору - не надав йому кредитну картку та ПІН-код до неї, не надав кредитні коштів, що підтверджується рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2011 року у справі № 2-2072/11/0603.

11. ОСОБА_1 також вважає, що апеляційний суд, прийнявши законне рішення про закриття провадження у справі в частині вимог позивача до ПАТ «Акцент-Банк», не врахував статтю 109 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦПК України 2004), згідно із якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Отже, на думку ОСОБА_1 суд першої інстанції мав закрити провадження у справі та відповідно до статті 115 ЦПК України 2004 повернути позивачу його позовну заяву для подання до належного суду, оскільки вимоги статті 109 ЦПК України 2004 не було дотримано.

12. Ухвалою ВССУ від 29 травня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

13. Згідно з частиною першою статті 388 Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14. 17 травня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду у відповідності з вимогами підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

16. 11 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду в зв`язку з наявністю у касаційній скарзі доводів щодо порушення судом правил суб`єктної юрисдикції, що передбачено частиною шостою статті 403 ЦПК України.

17. Згідно із частиною шостою статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

18. Велика Палата Верховного Суду, перевіривши наявність зазначених підстав для передачі на її розгляд справи, дійшла висновку, що такі підстави відсутні.

19. Касаційна скарга не містить посилання на порушення судами попередніх інстанцій правил предметної юрисдикції чи суб`єктної юрисдикції.

20. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

21. Питання цивільної юрисдикції врегульовані у главі 2 «Цивільна юрисдикція» розділу І «Загальні положення» ЦПК України, що розмежовує предметну та суб`єктну юрисдикцію (§ 1); інстанційну юрисдикцію (§ 2) та територіальну юрисдикцію (підсудність) (§ 3).

22. Відповідно до частини першої статті 19 («§ 1. Предметна та суб`єктна юрисдикція») ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

23. ОСОБА_1 не зазначає у своїй касаційній скарзі, що через предмет відповідного спору або суб`єктний склад його учасників ця справа в частині позовних вимог до нього має розглядатись в межах іншої ніж цивільна юрисдикції. Він також не наводить доводів незаконності висновку суду апеляційної інстанції стосовно того, що вимоги позивача до ПАТ «Акцент-Банк» мають розглядатись в межах господарської юрисдикції та не вимагає розгляду спору в цій частині в межах іншої юрисдикції, ніж була визначена апеляційним судом. Відповідний висновок суду апеляційної інстанції не обмежує його у можливості захисту своїх прав та інтересів в межах касаційного оскарження зазначених судових рішень.

24. З назви § 3 глави 2 «Цивільна юрисдикція» розділу І «Загальні положення» ЦПК України можна встановити, що процесуальний закон ототожнює поняття «територіальна юрисдикція» та «підсудність».

25. Частина перша статті 27 («§ 3. Територіальна юрисдикція (підсудність)») ЦПК України кореспондує частині першій статті 109 ЦПК України 2004 та передбачає, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

26. Частина шоста статті 403 ЦПК України не передбачає касаційне оскарження судового рішення з підстав порушення правил підсудності (територіальної юрисдикції) як підставу для передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

27. З огляду на вказане відсутні підстави для прийняття цієї справи для продовження розгляду у Великій Палаті Верховного Суду.

28. Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України, якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

Керуючись частиною шостою статті 403, частиною шостою статті 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року повернути на розгляд Верховного Суду у складі відповідної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Пророк
Судді: Н. О. Антонюк В. С. Князєв
Т. О. Анцупова Л. М. Лобойко
Ю. Л. Власов Н. П. Лященко
М. І. Гриців Л. І. Рогач
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук
О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич