ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1672/18 Номер провадження 22-ц/814/2006/19Головуючий у 1-й інстанції Афанасьєва Ю. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Бондаревська С.М., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» на рішення Новосанжарського районного суду м.Полтави від 14 травня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 13:50:48 год. по 13:50:53 год., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум», просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 71 977,96 грн., згодом, уточнивши 02.04.2019 року позовні вимоги, остаточно просив суд стягнути з відповідача 34 596,08 грн., з яких: заборгованість по заробітній платі в розмірі 25 722,10 грн. і компенсація за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 8 873 грн. 98 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 21.12.2007 року він працював в ТОВ «ГОЛДЕН ДЕРІК» (що перейменована на ТОВ «Іст Юроуп Петролеум») на посаді водія автотранспортних засобів першого класу в складі автотранспортної дільниці партії глибокого буріння .

Згідно наказу №9-к від 26.05.2017 року він був звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, але на час звільнення розрахунок з ним не був проведений.

Неодноразові звернення позивача до керівництва підприємства з проханням провести з ним розрахунок або надати довідку про суму боргу, номер розрахункового рахунку, а також по якій причині не проведена виплата боргу, жодного результату не дали.

Рішенням Новосанжарського районного суду м.Полтави від 14 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 25 722 (двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять дві) грн. 10 коп. та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 8 873 (вісім тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 98 коп.

Додатковим рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції в порушення норм ст.84, та ч.2 ст.49 ЦПК України задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, подане з пропуском встановленого законом строку, а також безпідставно розглянув по суті уточнену позовну заяву.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу № 8-К від 21.12.2007 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» з 21.12.2007 року в порядку переведення з Полтавської нафтогазорозвідувальної експедиції по випробуванню свердловин на посаду водія автотранспортних засобів першого класу з посадовим окладом 1 120 грн., доплатою за причеп 50%, погодинною тарифною ставкою за час виконання ремонтних робіт 4,41 грн. підсумованим обліком робочого часу з 21.12.2007 року (а.с.79).

Відповідно до наказу №9-к від 26.05.2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» (в подальшому перейменованого на ТОВ «Іст Юроуп Петролеум») позивача звільнено з посади сторожа Новосанжарської бази з 26.05.2017 року у зв`язку із скороченням штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.80).

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» станом на 01.02.2019 року розмір суми заборгованості з виплати заробітної плати ОСОБА_1 становить 25 722,10 грн. (а.с.78).

Вказані обставини були визнанні сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Так, встановивши факт перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, та той факт, що відповідач не провів остаточний розрахунок з позивачем при звільненні, керуючись ст.ст. 47, 116 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення суми компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати заробітної плати, суд виходив з того, що на час розгляду справи визначена заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, а затримка її виплати становить більше ніж один місяць.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст.ст. 1,2,3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, з огляду на наведені норми закону, характер правовідносин між сторонами та надані сторонами докази, досліджені судом, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог.

В апеляційній скарзі відсутні обґрунтовані доводи щодо неправильності застосування судом норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Відповідач наголошує на порушенні судом норм процесуального права, а саме безпідставне задоволення клопотання позивача про витребування доказів, подане, за твердженням відповідача, з пропуском встановленого строку.

За змістом ч.2 ст.83, ч.1 ст.84 ЦПК України позивач має подати докази безпосередньо суду разом з поданням позовної заяви. У разі неможливості подати доказ самостійно позивач вправі разом з позовом заявити обґрунтоване клопотання суду про витребування таких доказів. Якщо клопотання подане з пропуском такого строку, тобто не одночасно з позовом, суд залишає його без задоволення за умови, що позивач не обґрунтує неможливість подання клопотання у встановлений строк з причин, які від нього не залежали.

Як слідує з матеріалів справи, у позовній заяві ОСОБА_1 пояснював неможливість надання певних доказів у зв`язку з відмовою відповідача надіслати йому документи, які він вимагав, проте клопотання про витребування доказів суду не було заявлено (а.с.1).

Клопотання про витребування доказів отримане судом через п`ятнадцять днів після надходження позову (а.с.30). У клопотанні відсутнє обґрунтування неможливості подання клопотання у встановлений строк з причин, які від нього не залежали.

Таким чином, формально суд першої інстанції мав би залишити без задоволення заявлене ОСОБА_1 клопотання.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року сформулював правовий висновок про те, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.

Отже, застосовуючи норми процесуального закону, суд має враховувати завдання і основні засади цивільного судочинства (ст.2 ЦПК України), а також зважати предмет спору, характер спірних правовідносин, склад учасників справи, тощо.

У трудових спорах працівник завжди є більш слабкою, незахищеною стороною, у зв`язку з чим формальне застосування судом норм процесуального закону, внаслідок чого працівник позбавляється можливості доводити правомірність заявлених вимог, зводить нанівець ефективність цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянутий трудовий спір, позивачем надано докази неможливості отримати у відповідача докази, які є істотними для правильного вирішення спору, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно розглянув і задовольнив клопотання позивача про витребування доказів (а.с.72).

Крім того, відповідач вважає, що суд безпідставно розглянув по суті уточнену позовну заяву, подану 02.04.2019 року, та не погоджується з висновками суду про те, що перше судове засідання у справі проведено 12.04.2019 року, оскільки на його переконання перше судове засідання у справі відбулося 06.02.2019 року, а тому уточнена позовна заява зі зміненими позовними вимогами подана позивачем поза межами строку, визначеного ст.49 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.2 і ч.3 ст.49 ЦПК України, якщо справа розглядається у порядку спрощеного провадження, позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання і змінити предмет або підстави позову не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.12.2018 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження та перше судове засідання призначене на 16.01.2019 року.

Розгляд справи в судовому засіданні 16.01.2019 року відкладено за клопотанням позивача, який посилався на отримання відзиву лише 15.01.2019 року, а також надав клопотання про витребування доказів, яке було задоволено судом (а.с.30,31,66,72).

Після отримання витребуваних судом письмових доказів, враховуючи отримані відомості щодо заборгованості по заробітній платі помісячно, позивач 02.04.2019 року надав до суду уточнену позовну заяву (а.с.87-89). Перше судове засіданні було розпочато 12.04.2019 року (а.с.100).

Твердження апеляційної скарги про те, що розглянувши і задовольнивши клопотання позивача про витребування доказів, суд 06 лютого 2019 року провів перше судове засідання у справі суперечать матеріалам справи (а.с.71) та не узгоджуються зі змістом ст.211, ст.217, ч.1, ч.2 ст.279 ЦПК України.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду м.Полтави від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09.10.2019 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: С.М. Бондаревська

В.М.Триголов