Справа № 127/9985/19
Провадження № 22-ц/801/1907/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 рокуСправа № 127/9985/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Ковальчука О.В., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судових засідань Топольської В.О., представника відповіда-ча Вінницької міської ради Москальчука Ю.Г., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного прова-дження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визначення додаткового

строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Черня - кової Марії Андріївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької обла-сті від 05 липня 2019 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за голову-вання судді Ан О.В., повний текст якого складений 09 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2019 року громадянка Ізраїля ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради про ви-значення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на розташо- вану по АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 0,0847 га. Позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті батька. Заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору вона не подавала, оскільки знала, що батько залишив на її ім`я договір дарування від 28 листопада 2001 року житлового бу-динку № 23 АДРЕСА_1 , право власності на який позивачка зареєструвала у Комунальному підприємстві «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації». ОСОБА_1 зазначає, що з 1991 року весь час перебуває за межа-ми України, є громадянкою Ізраїля, де працює та постійно проживає, для до-гляду за батьком винаймала доглядальницю. Проживаючи за кордоном, пози-вачка вважала, що земельна ділянка не приватизована. Але за життя батько отримав державний акт на розташовану по АДРЕСА_1 зе -мельну ділянку, а 09 липня 2010 року склав посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Король О.М., зареєстрований в ре-єстрі за № 1599, заповіт, яким заповів позивачці належну йому земельну ділян-ку площею 0,847 га з кадастровим номером : 03 :029: 0103 , призначе-ну для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських буді-вель та споруд. Про наявність заповіту ОСОБА_1 не було відомо. Лише приїхав-ши в Україну у 2019 році та маючи намір належним чином оформити земельну ділянку вона дізналася про складений батьком заповіт. За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що вона з поважних причин пропустила строк звернення до нота-ріальної контори із заявою про прийняття спадщини та просила суд визначити їй додатковий для цього строк у три місяці з моменту набрання рішенням за-конної сили ( а. с. 2-4 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову ( а. с. 58-61 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Чернякова М.А. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скар-жниця вважає оскаржуване рішення ухваленим за неповного з`ясування обста-вин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та про-цесуального права. Викладаючи фактичні обставини справи, скаржниця зазна-чає, що ОСОБА_1 не знала про наявність заповіту, тому пропустила строк для прийняття спадщини, на її думку, з поважних причин.

23 серпня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника відповідача Вінницької міської ради Москальчука Ю.Г., де викладене прохання залишити апеляційну скаргу через її необґрунтованість без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник міської ра-ди вказує на порушення скаржницею порядку прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_1 , маючи намір прийняти спадщину, мала б у шестимісячний строк звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Крім того у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, а необізнаність про наявність заповіту не є такою підста-вою.

Позивачка та її представник адвокат Чернякова М.А. в судове засідання не з`явилися. Остання у день судового засідання подала заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності. Частиною другою статті 372 ЦПК України пе-редбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином по-відомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Керуючись вказаною нормою Закону, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу в порядку апеляційного провадження у від-сутності ОСОБА_1 та її представника адвоката Чернякової М.А.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника Вінницької міської ради Москальчука Ю.Г., дослідивши матеріа-ли справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши за-конність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунту-ватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є правильним, об'єктивним, таким, що грунтується на наявних в матері-алах справи доказах.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 28 листопада 2001 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 ( а. с. 9 ). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер ( а. с. 8 ). Згідно посвідченого приватним нотаріусом Він-ницького міського нотаріального округу Король О.М. заповіту від 09 липня 2010 року ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 належну йому на підставі державного акта від 25 вересня 2007 року на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 495286 земельну ділянку площею 0,0847 га, розташовану по АДРЕСА_1 ( а. с. 16, 17 ). Відповідно до повідомлення Другої вінницької державної нотаріальної контори від 16 травня 2019 року спадкова справа щодо ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася ( а. с. 42 ). Таким чином із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ОСОБА_1 не зверталася.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись норма-ми статей 1268-1270, 1272 ЦК України, вважав недоведеним ОСОБА_1 належ-ними та допустимими доказами того факту, що не подання у встановлені зако-ном строки до нотаріальної контори письмової заяви про прийняття спадщини було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними для неї труднощами на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк. Крім того суд першої інстанції критично оцінив зазначення позивачкою її постійного перебування з 1991 року до 2019 року за межами України, оскільки таке не до-ведене належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а з на-даної нею копії паспорту неможливо встановити дати перетину кордону та факт її відсутності на території України протягом двадцяти восьми років.

Досліджуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, ураховуючи, що поважними причинами є такі, що пов`язані з об`єктивними, не-переборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. На підставі норм статті 1272 ЦК України судом не можуть бути визнані поваж-ними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщи-ни як юридична необізнаність про строки та порядок прийняття спадщини, не-обізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездат-ність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юри-дичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкрит-тя спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визна-ються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, пов`язані з тривалими відрядженнями у тому числі закордонними, перебування спадкоєм-ців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо. Такі висновки щодо визначення поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини викладені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 205/8697/16-ц.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Чернякова М.А., виклавши у скарзі фактичні обставини, аналогічні вказаним у позовній заяві, зазначає, що вважала неприватизованою батьком земельну ді-лянку, однак він бажав отримати державний акт та оформити право власності на земельну ділянку на позивачку. Лише по приїзді у 2019 році в Україну їй стало відомо про заповіт батька, через що, на думку представника, позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна. Колегія суддів дійшла висновку, що навіть при необізнаності щодо наявності заповіту на земельну ді-лянку у ОСОБА_1 було достатньо часу, починаючи з липня 2010 року, поцікави-тися своїми майновими правами відносно спадкової нерухомості, а також щодо земельної ділянки, навіть якщо вона була лише у користуванні спадкодавця. Тим більше, що їй було достеменно відомо, як зазначено в апеляційній скарзі, про намір і бажання спадкодавця приватизувати присадибну земельну ділянку, отримати державний акт та оформити її на позивачку. Необізнаність ОСОБА_1 з такою об`єктивною обставиною як наявність у спадкодавця права власності на земельну ділянку, складення ним заповіту, має місце виключно через недбайли-ве ставлення позивачки до своїх власних майнових інтересів, що ніяк не узго-джується з її позицією щодо поважності причин пропуску нею строку у більше ніж вісім років з моменту відкриття спадщини на прийняття спадщини.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, переглядаючи 06 червня 2018 року судові рішення на предмет їх законності, правильності застосуваннясудом першої або апеляційної інстан-ції норм матеріального чи процесуального права у справі № 592/9058/17-ц, за-довольняючи касаційну скаргу,свою позицію обгрунтував тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що їй не було відомо про смерть батька, що її поживання за межами України в указаний період було пов`язане з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку з чим по-зивач не виконала свій процесуальний обов`язок з доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень.

У даній справі ОСОБА_1 при обгрунтуванні власних позовних вимог також не навела достатніх доказів існування непереборних, об`єктивних, істотних труднощів, що вплинули на невчинення нею дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, володіння інформацією щодо маси спадкового майна.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чернякової М.А. нале-жить залишити без задоволення як безпідставну, необгрунтовану.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведен-ня може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практи-кою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чи-ном зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлума-чити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 не спростовують пра-вильності висновків суду першої інстанції, не дають підстав визнати оскаржу-ване рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляцій-ний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Черняко-вої Марії Андріївни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за-лишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді О.В. Ковальчук

С.Г. Копаничук