Справа пр. №2/756/2293/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Платинум Банк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство "Ренесанс життя", товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в порядку цивільного судочинства до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" (далі - ПАТ "Платинум Банк"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство "Ренесанс життя" (далі - ПрАТ "Ренесанс життя"), про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 15 січня 2014 року між ПАТ "Платинум Банк" та нею укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №442/7909ECLKAPS (далі - кредитний договір від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS), згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 5900,00 грн на строк з 15 січня 2014 року по 05 травня 2017 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12 % річних, комісія за обслуговування кредиту - 112,00 грн.

ОСОБА_1 стверджувала, що при укладанні вказаного кредитного договору порушені її права як споживача кредитних послуг, зокрема, кредитором не було надано їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту як перед укладенням, так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту; всупереч норм законодавства з неї були стягнуті супутні платежі, зокрема, комісія за обслуговування кредиту; позивачу були нав`язані банком послуги зі страхування; кредитний договір містить третейське застереження, що суперечить чинному законодавству.

Унаслідок наведених порушень Законів України "Про захист прав споживачів", "Про банки і банківську діяльність", "Про третейські суди" позивач вважала, що є підстави для визнання кредитного договорі від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS недійсним в цілому.

Відповідач ПАТ "Платинум Банк" подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило суду відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зазначило, що її позовні вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки наявність підписів позивача в анкеті-заяві, в кредитному договорі та невід`ємних його додатках свідчить, що ОСОБА_1 отримала всю необхідну інформацію за кредитом та погодилася з нею, між позивачем та банком було досягнуто згоди на укладення договору та згоди з усіх його істотних умов. Чинним законодавством встановлена можливість включення комісій банку, що пов`язані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Крім того, ПАТ "Платинум Банк" зауважило, що невідповідність пункту договору щодо третейського застереження вимогам чинного законодавства не може бути підставою для визнання недійсними інших частин та кредитного договору в цілому, оскільки можна припустити, що даний правочин був би вчинений і без включення до нього оспорюваного пункту, а включення даного пункту до договору не позбавило позичальника права звернутися з позовом щодо захисту своїх прав до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності його представника.

Представник третьої особи ПрАТ "Ренесанс життя" у судове засідання не з`явивися, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила.

Представник залученого судом до участі у справі в якості третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" (далі - ТОВ "Фінансова компанія "Женева") у судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник відповідача подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивача, представника відповідача та представників третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 15 січня 2014 року ПАТ "Платинум Банк" та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №442/7909ECLKAPS), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 5900,00 грн на строк з 15 січня 2014 року по 05 травня 2017 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 12 % річних, комісія за обслуговування кредиту - 112,00 грн.

Указаний договір за своєю правовою природою є змішаним, позаяк він містить елементи кредитного та договору страхування.

Згідно з п. 2.2 кредитного договору від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS кредит надається в сумі, яку позичальник отримав у відділенні поштового зв`язку, збільшений на суму комісії за надання кредиту та суму страхової премії.

Умови договору містять відомості щодо періодів погашення кредитної заборгованості, суми платежу, його складових (сума заборгованості, проценти за користування кредитом, комісії з обслуговування кредиту), реальної процентної ставки за кредитом (79,19% річних), суми абсолютного значення подорожчання кредиту (6197,35 грн). Цим же договором визначено умови страхування позичальника за кредитом (розділ 3 договору), у тому числі щомісячний страховий тариф 0,42373%, суму одноразової страхової премії - 900,00 грн).

При цьому ОСОБА_1 ознайомилася з Умовами споживчого кредитування ПАТ "Платинум Банк", погодилася з ними, про що свідчить підпис на кожній сторінці кредитного договору, заяві/анкеті позичальника, а також зміст заяви/анкети позичальника від 15 січня 2014 року та кредитного договору, відповідно до яких вона письмово підтвердила своє ознайомлення, усвідомлення та погодження з Умовами споживчого кредитування ПАТ "Платинум Банк" (а. с. 114-116, 120, 121).

Невід`ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору є також і додаток №1 - графік платежів до кредитного договору від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS, який також сторонами підписаний (а. с. 117).

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

За приписами ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

З огляду на те, що укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (назву документа; прізвище, ім`я і по батькові та адресу особи, яка отримує фінансову послугу, найменування фінансової операції, кредитного ліміту, базової відсоткової ставки, порядку погашення боргу; найменування та місцезнаходження банку; розмір фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; зазначення порядку зміни і припинення дії договору; права та обов`язки сторін; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; підписи сторін), ураховуючи те, що ОСОБА_1 у заяві/анкеті позичальника особисто підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами споживчого кредитування ПАТ "Платинум Банк", які були надані їй в письмовій формі, що засвідчує надання їй повної інформації щодо умов кредитування в ПАТ "Платинум Банк", суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо порушення банком при укладенні кредитного договору норм ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Також судом встановлено, що позивач, укладаючи оспорюваний договір, добровільно погодилась включити у нього положення щодо страхування її життя страховиком ПрАТ "Ренесанс життя", отже їх не можна вважати несправедливими в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів". Крім цього, ОСОБА_1 не довела з посиланням на належні, допустимі та достатні докази, що ПрАТ "Ренесанс життя" є спорідненою або пов`язаною з ПАТ "Платинум Банк" особою.

За положеннямич. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

З наведеного убачається, що умови кредитного договору від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS, якими на позичальника покладено обов`язок сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є несправедливими.

Відповідно до п. 6.1 розділу 6 кредитного договору від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS усі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у зв`язку з ним, або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або в постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Ліга юридичного захисту інтересів споживачів" відповідно до їх регламентів за вибором позивача. Сторони домовились, що розгляд справи у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків здійснюється третейським суддею Волошиновичем О.П. одноособово. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддею, призначення третейського судді сторони доручають голові постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Розгляд справи у постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Ліга юридичного захисту інтересів споживачів" здійснюється третейським суддею одноособово за призначенням голови Незалежного Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Ліга юридичного захисту інтересів споживачів". Умови цього договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце та дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Ст. 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За положеннями ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Ст. 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України "Про внесення змін до ст. 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено п. 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час укладання кредитного договору від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому таке положення не могло бути включене до згаданого договору.

У своєму позові ОСОБА_1 наполягала на визнанні кредитного договору від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS недійсним в цілому.

Проте слід зазначити, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Позивач на надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо недійсності кредитного договору від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS в цілому.

Умови оспорюваного кредитного договору від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS щодо встановлення обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту та умови, що стосуються третейської угоди, не призводять до недійсності договору в цілому і не звільняють його сторін від виконання інших умов договору, які відповідають законодавству.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не заявлено вимог про визнання недійсним окремих умов (пунктів) кредитного договору від 15 січня 2014 року №442/7909ECLKAPS, ураховуючи те, що підстави для визнання недійсним в цілому указаного договору відсутні, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову.

Відповідно до ст. ст. 15, 16, 203, 215, 217, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 1, 11, 15, 18, 23 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній станом на 15 січня 2014 року), ст. ст. 5, 6, 12 Закону України "Про третейські суди" та, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Платинум Банк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство "Ренесанс життя", товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук