Провадження № 22-ц/801/1746/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 рокуСправа № 127/13217/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Міхасішина І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

Рішення ухвалила суддя Ан О.В.

Рішення ухвалено о 10.45 год. у м. Вінниці

Повний текст рішення складено 10 червня 2019 року,

Встановив:

13 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька постійно проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. З метою забезпечення власних потреб та потреб дитини вона вимушена працювати на двох підприємствах, однак розмір її заробітної плати не покриває усіх необхідних витрат для забезпечення нормального фізичного розвитку дитини та інші її нагальні потреби.

Відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Він офіційно не працевлаштований, отримує пенсію за віком, а його дійсний розмір доходу їй не відомий. Відповідач не є платником аліментів на інших своїх дітей від попереднього шлюбу, які є повнолітніми, та він не має на утриманні непрацездатних батьків.

У зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до повноліття дитини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в розпорядження ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 1600 грн., починаючи з 13 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення про стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 13 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначив, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки із рішення не вбачається, з яких мотивів та переконань суд виходив при стягненні з нього аліментів в розмірі 1600 грн., що перевищує місячний розмір його пенсії, яка є єдиним його доходом.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 21 липня 2008 року (а. с. 3).

Дитина проживає разом із матір`ю позивачем ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні (а. с. 4).

Позивач ОСОБА_2 працює на двох підприємствах: з 05 жовтня 2017 року головним бухгалтером у ТОВ «Торговий дім «Валінор», де розмір її заробітної плати за період з листопада 2018 року до квітня 2019 року включно склав 3904,24 грн. (а. с. 5, 6); з 13 лютого 2019 року головним бухгалтером у ПрАТ «Браїлівська база зберігання і реалізації ЗЗР», де розмір її заробітної плати за період з лютого 2019 року до квітня 2019 року включно склав 22 912,06 грн. (а. с. 7, 8).

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці від 20 травня 2019 року № 4308 відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ м. Вінниці та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на травень 2019 року складав 1497 грн. (а. с. 15).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України).

Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи задовільний стан здоров`я дитини та її матеріальне становище; вік дитини 11 років та те, що вона не має власного заробітку чи доходу, перебуває на утриманні матері; а також враховуючи стан здоров`я відповідача, те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на травень 2019 року складав 1497 грн.; відсутність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб; також враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, розмір якого з 01 січня 2019 року становив 2027 грн., з 01 липня 2019 року становить 2118 грн., апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн. щомісячно, що в сукупності із витратами на утримання дитини з боку матері, яка має рівний із батьком обов`язок щодо утримання дитини, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги відповідача обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не врахував, що він не працює, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1497 грн., будь-яких інших доходів не має, а тому сума стягнутих з нього судом першої інстанції аліментів 1600 грн. перевищує його дохід (розмір пенсії), що позбавить його засобів для існування.

Такі доводи спростовуються наступним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1).

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 та ст. 141 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні і утриманні дітей суди мають враховувати передусім інтереси дітей. Сімейним законодавством встановлено принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що, будучи працездатною особою (враховуючи, що встановлена відповідачеві третя група інвалідності не свідчить про його непрацездатність), він не може заробляти кошти в достатній кількості, щоб сплачувати аліменти на неповнолітню доньку в розмірі 1600 грн.

З урахуванням стану здоров`я відповідача та наявності у нього третьої групи інвалідності, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки батько (як і матір) зобов`язаний вживати необхідних заходів з метою відшукування законних джерел доходів для виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, враховуючи те, що відповідач не є непрацездатною особою. Такий висновок повною мірою відповідає інтересам дитини.

Розмір аліментів, які відповідач просить стягнути з нього на утримання доньки в сумі 1000 грн., не буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину та такий розмір є меншим від встановленого сімейним законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років.

До апеляційної скарги відповідачем додано копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 200 від 08 квітня 2019 року.

Проте відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подавши до апеляційного суду додатковий доказ копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 200, відповідач не надав доказів неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та не зазначив в апеляційній скарзі про наявність таких обставин. В зв`язку з цим наданий відповідачем додатковий доказ не приймається судом апеляційної інстанції.

Разом з цим варто звернути увагу на те, що із наданої відповідачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого також не вбачається, що у зв`язку із встановленою відповідачеві третьою групою інвалідності та наявністю у нього ряду хронічних захворювань, відповідач позбавлений можливості працювати та отримувати інший, крім пенсії по інвалідності, дохід.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ.С. Марчук
І.В. Міхасішин