КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1080/19
Провадження № 2/488/1016/19 р.
12.09.2019 року м. Миколаїв Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання Кулаві А.І.,
розглянувши в судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовною заявою Державного підприємства "Стивідорна компанія "Ольвія" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -
14.03.2019 року Державне підприємтсво Стивідорна компанія Ольвія звернулось до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 11 536,63 грн. та судового збору.
Згідно відповіді Корабельного районного у м. Миколаєві відділу ДРАЦС, вбачається, що ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 в період з 20.03.2012 по 31.08.2016 працювала на Державному підприємстві «Спеціалізований морський порт «Октябрьськ» яке згідно Наказу Міністерства інфраструктури України № 354 від 17.10.2016 було перейменовано в Державне підприємство «Стивідорна компанія «Ольвія».
Згідно наказу в.о. начальника Державного підприємства «Спеціалізований морський порт «Октябрьськ» про прийняття № 157-к від 16.03.2012, - відповідачку було прийнято прибиральником територій групи побуту з 20 березня 2012.
На підставі наказу про переведення № 1374-к від 06.12.2012 ОСОБА_2 з 10.12.2012 було переведено на посаду комірника комплексу технологічного забезпечення.
У відповідності до наказу про особовий склад № 86-к від 09.02.2015 відповідачка з 09.02.2015 була постійно працюючою на посаді завідувача такелажного складу комплексу технологічного забезпечення до 31.08.2016 - дати її звільнення з підприємства.
У зв`язку з поданням 19.08.2016 відповідачкою заяви про звільнення з підприємства та згідно з наказом в.о. директора ДП «СМП «Октябрьск» № 151-АГ від 26.08.2016 на підприємстві була проведена інвентаризація матеріальних цінностей, що значились за відповідачкою як завідувачем такелажного складу.
Згідно з абз. 4 п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879, проведення інвентаризації є обов`язковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб.
З пункту 1.4. Посадової інструкції завідувача такелажного складу (в редакції чинній на час займання ОСОБА_2 посади завідувача такелажного складу) вбачається, що завідувач такелажним складом є матеріально-відповідальною особою за збереження матеріалів, допоміжного технологічного оснащення, інструментів, засобів індивідуального захисту, в умовах що забезпечують їх експлуатаційний стан для проведення навантажувально-розвантажувальних робіт.
На виконання вимог Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань та наказу в.о. директора № 151-АГ від 26.08.2016, інвентаризаційною комісією в присутності відповідачки та тальмана складського господарства ОСОБА_4 , яка приймала матеріальні цінності за інвентаризаційним описом, була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей Такелажного складу підприємства та складений інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей № 22 від 29.08.2016. На сторінці 4 № 35, вказаного опису інвентаризаційною комісією були виявлені розбіжності у кількості проволоки 6мм. За даними бухгалтерського обліку кількість проволоки - 4,928 тон, фактична наявна кількість проволоки яка була виявлена комісією - 3,428 тон, різниця склала 1,5 тони.
При цьому відповідачкою не було надано документів (накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів) на підтвердження видачі проволоки 6мм в кількості 1500 кг в роботу для потреб виробничої необхідності.
Слід зазначити, що згідно вимог абз. 2 п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, - проведення інвентаризації є обов`язковим перед складанням річної фінансової звітності в обсязі, визначеному пунктом 6 цього розділу, з урахуванням особливостей проведення інвентаризації і в строки, визначені пунктом 10 цього розділу. На виконання вимог вищевказаної норми наприкінці 2015 року на такелажному складі підприємства була проведена інвентаризація та 01.11.2015 був складений інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей № 65 з № 52 сторінка 4 якого вбачається, що проволока діаметром 6мм у кількості 4,928 тон знаходилась у такелажному складі на відповідальному зберіганні завідувача такелажного складу - ОСОБА_2 .
За виявленим фактом нестачі, відповідачкою 31.08.2016 власноручно була написана заява в якій вона зобов`язалась покрити заподіяну шкоду в сумі 18 057,60 грн., також в заяві ОСОБА_2 просила компенсувати частину матеріальної шкоди з її заробітної плати за серпень 2016.
31.08.2016 на підставі наказу в.о. директора ДП «СМП «Октябрьск» № 731-к ОСОБА_2 було звільнено з підприємства за угодою сторін.
При звільнені з відповідачки за її згодою було утримано 1 920,97 грн.
В подальшому в період з 01.09.2016 по 13.12.2017 відповідачкою загалом було самостійно сплачено в касу підприємства 4 600,00 грн., а саме:
01.09.2016-2000,00 грн.
15.12.2016 - 500,00 грн.
26.01.2017 - 1 000,00 грн.
26.07.2017 -600,00 грн.
13.12.2017 - 500,00 грн., що підтверджується прибутково-касовими ордерами: № 99 від 01.09.2016, № 152 від 15.12.2016, № 8 від 26.01.2017, № 88 від 26.07.2017, № 133 від 13.12.2017.
26.10.2018 позивачем на адресу відповідачки була направлена претензія № 01-2/2143 від 26.10.2018 в якій позивач вимагав на протязі 10 банківських днів з моменту отримання претензії сплатити Державному підприємству «Стивідорна компанія «Ольвія» залишок несплаченої матеріальної шкоди в сумі 11 536,63 грн. за недостачею виявленою на підставі протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 31.08.2016. Вказана претензія повернулась до позивача з відміткою пошти з зазначенням причин невручення - за закінченням встановленого строку зберігання.
На підставі вищезазначеного Державне підприємтсво Стивідорна компанія Ольвія звернулось до суду з даним позовом.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених в позові, проти заочного розгляду не заперечувала.
Відповідач, повідомлена своєчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання.
З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунаційну систему.
Крім того, ухвалу суду від 02.04.2019 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим, відповідно до частини п`ятої цієї ж статті, є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою ст.81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторону, яка повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
Правовідносини, які випливають із обставин, викладених у позовній заяві позивача, є трудовими та регулюються главою ІХ КЗпП України.
Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 в період з 20.03.2012 по 31.08.2016 працювала на Державному підприємстві «Спеціалізований морський порт «Октябрьськ» яке згідно Наказу Міністерства інфраструктури України № 354 від 17.10.2016 було перейменовано в Державне підприємство «Стивідорна компанія «Ольвія».
Згідно наказу в.о. начальника Державного підприємства «Спеціалізований морський порт «Октябрьськ» про прийняття № 157-к від 16.03.2012, - відповідачку було прийнято прибиральником територій групи побуту з 20 березня 2012.
На підставі наказу про переведення № 1374-к від 06.12.2012 ОСОБА_2 з 10.12.2012 було переведено на посаду комірника комплексу технологічного забезпечення.
У відповідності до наказу про особовий склад № 86-к від 09.02.2015 відповідачка з 09.02.2015 була постійно працюючою на посаді завідувача такелажного складу комплексу технологічного забезпечення до 31.08.2016 - дати її звільнення з підприємства.
У зв`язку з поданням 19.08.2016 відповідачкою заяви про звільнення з підприємства та згідно з наказом в.о. директора ДП «СМП «Октябрьск» № 151-АГ від 26.08.2016 на підприємстві була проведена інвентаризація матеріальних цінностей, що значились за відповідачкою як завідувачем такелажного складу.
Згідно з абз. 4 п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879, проведення інвентаризації є обов`язковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб.
З пункту 1.4. Посадової інструкції завідувача такелажного складу (в редакції чинній на час займання ОСОБА_2 посади завідувача такелажного складу) вбачається, що завідувач такелажним складом є матеріально-відповідальною особою за збереження матеріалів, допоміжного технологічного оснащення, інструментів, засобів індивідуального захисту, в умовах що забезпечують їх експлуатаційний стан для проведення навантажувально-розвантажувальних робіт.
На виконання вимог Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань та наказу в.о. директора № 151-АГ від 26.08.2016, інвентаризаційною комісією в присутності відповідачки та тальмана складського господарства ОСОБА_4 , яка приймала матеріальні цінності за інвентаризаційним описом, була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей Такелажного складу підприємства та складений інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей № 22 від 29.08.2016. На сторінці 4 № 35, вказаного опису інвентаризаційною комісією були виявлені розбіжності у кількості проволоки 6мм. За даними бухгалтерського обліку кількість проволоки - 4,928 тон, фактична наявна кількість проволоки яка була виявлена комісією - 3,428 тон, різниця склала 1,5 тони.
При цьому відповідачкою не було надано документів (накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів) на підтвердження видачі проволоки 6мм в кількості 1500 кг в роботу для потреб виробничої необхідності.
Слід зазначити, що згідно вимог абз. 2 п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, - проведення інвентаризації є обов`язковим перед складанням річної фінансової звітності в обсязі, визначеному пунктом 6 цього розділу, з урахуванням особливостей проведення інвентаризації і в строки, визначені пунктом 10 цього розділу. На виконання вимог вищевказаної норми наприкінці 2015 року на такелажному складі підприємства була проведена інвентаризація та 01.11.2015 був складений інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей № 65 з № 52 сторінка 4 якого вбачається, що проволока діаметром 6мм у кількості 4,928 тон знаходилась у такелажному складі на відповідальному зберіганні завідувача такелажного складу - ОСОБА_2 .
У відповідності до ч. 1 ст. 130 Кодексу законів про працю України, - працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Пунктом 5 частини 1 статті 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.
Вказаних висновків також дійшов Верховний Суд України у пункті 11 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 зі змінами.
Пунктами 2.1. та 2.12. Посадової інструкції на завідувача такелажного складу покладені наступні права та обов`язки, зокрема: забезпечувати зберігання та облік наявності і місцезнаходження матеріальних цінностей комплексу технологічного забезпечення, відповідно до вимог існуючих правил. Дбайливо ставитись до майна підприємства та забезпечувати його повне збереження. У пункті 4.1. Посадової інструкції визначено, що на завідувача такелажногоскладу покладається віппові дальність за незбереження матеріальних засобів і майна підприємства.
Згідно з ч. 1 ст. 135-3 КЗпП, - розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.
За змістом ч. 5 ст. 130 КЗпП України, - працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково.
За виявленим фактом нестачі, відповідачкою 31.08.2016 власноручно була написана заява в якій вона зобов`язалась покрити заподіяну шкоду в сумі 18 057,60 грн., також в заяві ОСОБА_2 просила компенсувати частину матеріальної шкоди з її заробітної плати за серпень 2016.
31.08.2016 на підставі наказу в.о. директора ДП «СМП «Октябрьск» № 731-к ОСОБА_2 було звільнено з підприємства за угодою сторін.
При звільнені з відповідачки за її згодою було утримано 1 920,97 грн.
В подальшому в період з 01.09.2016 по 13.12.2017 відповідачкою загалом було самостійно сплачено в касу підприємства 4 600,00 грн., а саме:
01.09.2016-2000,00 грн.
15.12.2016 - 500,00 грн.
26.01.2017 - 1 000,00 грн.
26.07.2017 -600,00 грн.
13.12.2017 - 500,00 грн., що підтверджується прибутково-касовими ордерами: № 99 від 01.09.2016, № 152 від 15.12.2016, № 8 від 26.01.2017, № 88 від 26.07.2017, № 133 від 13.12.2017.
26.10.2018 позивачем на адресу відповідачки була направлена претензія № 01-2/2143 від 26.10.2018 в якій позивач вимагав на протязі 10 банківських днів з моменту отримання претензії сплатити Державному підприємству «Стивідорна компанія «Ольвія» залишок несплаченої матеріальної шкоди в сумі 11 536,63 грн. за недостачею виявленою на підставі протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 31.08.2016. Вказана претензія повернулась до позивача з відміткою пошти з зазначенням причин невручення - за закінченням встановленого строку зберігання.
Згідно відповіді Корабельного районного у м. Миколаєві відділу ДРАЦС, вбачається, що ОСОБА_2 змінив прізвище на ОСОБА_3 .
У відповідності до ст.135 КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством.
Згідно зі ст.135-1 КЗпП України договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.
Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір.
Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини працівника з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.
За ст.138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
За правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.
Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
Отже, враховуючи, що між позивачем із відповідачем укладений договір про повну матеріальну відповідальність, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 має відшкодувати матеріальну шкоду позивачеві.
Крім того, за положеннями статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисною метою (частина друга статті 137 КЗпП України).
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав за яких розмір покриття шкоди заподіяної працівником може бути зменшений.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 1 921,00 грн.
Керуючись ст.ст. 130, 133, 134, 135, 135-1, 135-1, 137, 138 КзпП України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Державного підприємства Стивідорна компанія Ольвія - задовольнити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви пр о його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасники справи:
Відповідач - ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ).
Суддя Яна Анатоліївна Чернявська