Житомирський апеляційний суд
Справа №278/338/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є.О.
Категорія 54 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/338/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» про визнання незаконним строкового трудового договору, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Житомирський бронетанковий завод» про визнання незаконним строкового трудового договору, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обгрунтування позову вказував, що з 24.02.2004 року він працював в ДП «Житомирський бронетанковий завод» на посаді інженера технолога електрообладнання в технічному відділі, а з 10.10.2018 у зв`язку із скороченням посади інженера технолога електрообладнання в технічному відділі був переведений на посаду інженера технолога 3-ї категорії в конструкторсько-технологічний відділ. У зв`язку з цим, 10.10.2018 між ним та відповідачем було укладено строковий трудовий договір №177, дія якого закінчувалася 10.01.2019 року. 09.01.2019 наказом №1-ОС він був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. В ході перевірки додержання законодавства про працю на ДП «Житомирський бронетанковий завод» Управлінням держпраці було встановлено порушення ст.30 КЗпП України. Строковий трудовий договір №177 від 10.10.2018 укладав з ним не директор підприємства ОСОБА_3 , а начальник відділу кадрів ОСОБА_4 , який на день підписання вказаного договору відповідних повноважень на це не мав, тобто договір було укладено з порушенням ч.1 ст.21 КЗпП України. Також, перевіркою встановлено, що йому, як інженеру-технологу технічного відділу з 01.09.2016 встановлено надбавку в розмірі 10 % за напруженість в роботі як матеріально-відповідальному за зберігання та накопичення експонатів музею, однак дана доплата йому не виплачувалася. Крім того, перевіркою було встановлено, що з 01.10.2018 по 10.01.2019 відповідно до трудового договору його посадовий оклад складав 9 500 грн, а йому нараховували та виплатили за час дії договору 8500 грн, тобто відповідач заборгував йому заробітну плату в загальній сумі 4000 грн. Крім цього, за чотири місяці дії договору йому не була виплачена індексація заробітної плати та преміальні. Відповідач зобов`язаний також сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду відповідно до ст.237 КЗПп України, яка була йому завдана в результаті протиправних дій керівництва підприємства. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив, визнати незаконним строковий трудовий договір №177 від 10.10.2018 укладений між ним та відповідачем; скасувати наказ №1-ОС від 09.01.2019 про його звільнення; поновити його на роботі на посаді інженера технолога 3-ї категорії в констркукторсько технологічний відділ; стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в сумі приблизно 42 500 грн, 4000 грн заборгованість по заробітній платі, 1000 грн преміальних, 628 грн 88 коп. індексації заробітної плати та 62 528 грн моральної шкоди.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2019 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та не вірне встановлення обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відновити його законне право на доплату в розмірі 10 % за напруженість в роботі; визнати незаконним строковий трудовий договір №177 від 10.10.2018 укладений між ним та начальником відділу кадрів Фещенко О.М.; скасувати наказ №1-ОС від 09.01.2019 про його звільнення; поновити його на роботі на посаді інженера технолога 3-ї категорії в констркукторсько технологічний відділ; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі приблизно 62 528 грн; відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДП «Житомирський бронетанковий завод».

06.07.2018 ДП «Житомирський бронетанковий завод» попередило ОСОБА_2 про те, що відповідно до наказу №185-ОД від 06 липня 2018 року «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності і штату працівників» з 06.09.2018 посада, яку він займає, підлягає скороченню відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

26.09.2018 ОСОБА_2 запропоновано посаду інженера-технолога 3-ої категорії конструкторсько-технологічного відділу (на умовах строкового трудового договору терміном на 3 місяці, з подальшим розглядом, щодо продовження терміну дії договору) з посадовим окладом 8 500 грн із 10.10.2018, з дати введення нового штатного розпису підприємства.

ОСОБА_2 погодився з пропозицією на запропоноване переведення, поставивши 02 жовтня 2018 року свій підпис під даною пропозицією.

Відтак, не бажаючи бути звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України позивач погодився на переведення його на посаду інженера-технолога 3-ої категорії конструкторсько-технологічного відділу на умовах строкового трудового договору.

Наказом відповідача №331-ОС від 10.10.2018 переведено ОСОБА_2 , інженера-технолога (по електроспецобладнанню) технічного відділу за його згодою, на умовах строкового трудового договору, з 10 жовтня 2018 року по 10 січня 2019 року інженером-технологом 3-ої категорії конструкторсько-технологічного відділу з посадовим окладом 8 500 грн. Підстава: заява ОСОБА_2 від 02.10.2018 року.

Наказом ДП «Житомирський бронетанковий завод» №10-ОД від 09.01.2017 уповноважено начальника відділу кадрів ОСОБА_5 М ОСОБА_6 на підписання строкових трудових договорів та додаткових угод до них з працівниками підприємства на підставі відповідних наказів директора підприємства на прийом працівників на роботу та продовження терміну дії строкових трудових договорів.

10 жовтня 2018 року між ДП «Житомирський бронетанковий завод» в особі начальника відділу кадрів ОСОБА_4 , відповідно до наказу директора ДП «ЖБТЗ» №10-ОД від 20.01.2017, з однієї сторони, та громадянином ОСОБА_2 , інженером-технологом 3-ої категорії конструкторсько-технологічного відділу ДП «Житомирський бронетанковий завод», з іншої сторон, укладено строковий трудовий договір на підставі наказу директора ДП «Житомирський бронетанковий завод» від 10.10.2018 №327-ОС. Відповідно до п. 7.2.1 договору дія договору припиняється після закінчення терміну його дії. Договір діє з 10 жовтня 2018 року по 10 січня 2019 року (п.8.1. договору).

Наказом ДП «Житомирський бронетанковий завод» №1-ОС від 09.01.2019 звільнено ОСОБА_2 , інженера-технолога 3-ої категорії конструкторсько-технологічного відділу з роботи 10 січня 2019 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст.36 КЗпП України.

За положеннями ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу ( ч.2 ст.24 КЗпП України).

Із змісту ст.24 КЗпП України випливає, що основним документом, що є підставою для визнання строкового довогору укладеним є письмовий наказ.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Трудові відносини між позивачем та відповідачем офомленні наказом №331-ОС від 10.10.2018, на підставі якого виникли права та обов`язки у працівника та роботодавця. Зазначений наказ ніким не скасований та не визнаний незаконним.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що подальше оформлення письмого тексту строкового трудового договору №177 викликано необхідністю забезпечення відповідного обліку працівників, які працюють на умовах строкових трудових договорів. У тексті строкового трудового договору зазначено, що він укладений на підставі наказу директора підприємства.

Строковим трудовим договором №177 від 10 жовтня 2018 року визначені права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, робочий час, зміни, припинення та порядок розірвання договору.

Таким чином, строковий трудовий договір №177 від 10 жовтня 2019 року є внутрішнім документом підприємства, його укладення у обов`язковій письмовій формі не передбаченно вимогами чинного законодавства.

23 січня 2019 року інспектором праці Управління Держпраці у Житомирській області складено припис про усунення виявлених порушень №ЖТ0192100АВП. В п.1 припису вказано, що на ДП «ЖБТЗ» виявлено порушення вимог ст.30, ч.1 ст.21 КЗпП України при укладенні строкового трудового договору із ОСОБА_2 Зокрема, зазначено, що строковий тррудовий договір від 10.10.2018 №177, укладений із порушенням ч.1 ст.21 КЗпП України, оскільки укладено не уповноваженою особою, а саме начальником відділу кадрів Фещенко О.М. на підставі наказу №10-ОД від 20.01.2017, тоді як на день підписання дооговору ОСОБА_4 відповідних повноважень не мав, а директор не був відсутній.

Рішенням Державної Служби України з питань праці від 25 березня 2019 року скасовано пункт припису про усунення виявлених порушень від 23.01.2019 №ЖТ0192100АВП.

Відтак, строковий трудовий договір №177 від 10.10.2018, який укладений між підприємством в особі начальника відділу кадрів Фещенка О.М. та ОСОБА_2 на підставі наказу директора підприємства про переведення №331-ОС від 10.10.2018, відповідає вимогам ст.ст.21, 30 КЗпП України.

З огляду на викладене суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання строкового трудового договору №177 від 10 жовтня 2018 року недійсним.

Як уже зазначалося, укладеним між сторонами у справі строковим трудовим договором від 10 жовтня 2018 року №177 передбачено, що він діє до 10 січня 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції врахував положення наведених норм законів, а також встановлені обставини справи та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 був правомірно звільнений з посади відповідно до п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії договору та відсутністю доказів продовження строку його дії чи укладення на інший або новий строк.

Також, суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4 000 грн за період з 10.10.2018 по 09.01.2019 є безпідставними, оскільки наказом відповідача №331-ОС від 10.10.2018 переведено ОСОБА_2 , інженера-технолога (по електроспецобладнанню) технічного відділу за його згодою, на умовах строкового трудового договору, з 10 жовтня 2018 року по 10 січня 2019 року інженером-технологом 3-ої категорії конструкторсько-технологічного відділу з посадовим окладом 8 500 грн.

Зміни до наказу №331-ОС від 10.10.2018 стосовно розміру посадового окладу ОСОБА_2 відповідачем не вносилися.

Помилкове зазначення в п. 4 строкового договору №177 від 10 жовтня 2018 року, що розмір посадового окладу становить 9 500 грн. не є підставою для задоволення позову в цій частині.

Оскільки відповідач виплачував ОСОБА_2 заробітну плату відповідно до наказу №331-ОС від 10.10.2018, а тому його вимоги про стягнення 628 грн 88 коп. індексації та 1000 грн премії, які нараховані ним на суму 4 000 грн також не підлягають задоволенню.

Правильним є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягненння доплати в сумі 7 600 грн.

15 вересня 2016 року наказом ДП «Житомирський бронетанковий завод» №274-ОС, відповідно до додатку №10 колективного договору на 2015 2017 роки ОСОБА_2 , інженеру-технологу технічного відділу з 01.09.2016 встановлено доплату в розмірі 10 % за напруженість в роботі (матеріально-відповідальний за зберігання та накопичення експонатів).

Згідно довідки виданої ДП «Житомирський бронетанковий завод» №04/2929 від 23 жовтня 2018 року заробітна плата ОСОБА_2 до підвищення ( до 01.03.2018 ) становила 10 608, 47 грн у т.ч. по видам нарахувань: посадовий оклад 7725 грн; винагорода за вислугу років 25 % - 1931,25 грн; доплата за напруженість 10% - 772,50 грн; індексація 179,7 грн. Заробітна плата з 01.03.2018 становила 10 625, 00 грн у т.ч. по видам нарахувань: посадовий оклад 8500,00 грн; винагорода за вислугу років 25 % - 2125,00 грн.

Наказом відповідача №115-ОС від 21.03.2018 за відсутності обгрунтувань та підвищення розмірів заробітної плати з 01.03.2018 припинено виплату надбавок, за складність та напруженість в роботі відповідно до додатку №10 колективного договору на 2015 2017 роки, працівникам (робітникам) підприємства. Цей наказ ніким не скасований та не визнаний незаконним.

Матеріали справи не містять доказів того, що до 01 березня 2018 року ОСОБА_2 не виплачувалася доплата згідно наказу №274-ОС від 15 вересня 2016 року.

Встановивши, що доплата в розмірі 10% позивачу виплачувалася до 01 березня 2018 року, наказ №115-ОС від 21.03.2018, яким припинено таку виплату є чинним, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 62 528 грн є похідною від попередніх вимог, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні позову в цій частині.

З огляду на вищевказане апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 12 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді