Справа № 466/8127/18 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1064/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року в складі судді Луців-Шумської Н.Л. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

встановила:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Вимоги обгрунтовувала тим, що відповідач ОСОБА_3 є її батьком, який перебував у зареєстрованому шлюбі із її матір`ю ОСОБА_4 , шлюб розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13.03.2014 р. Від шлюбу батьки мають дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13.03.2014 року відповідач сплачував аліменти в користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 в розмірі 900,00грн. щомісячно з 11.07.2013р. і до досягнення нею повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_2 досягла повноліття, на даний час навчається на другому курсі Краківського Політехнічного Університету імені Тадеуша Костюшка, стягнення аліментів на неї припинилося, однак для її утримання, забезпечення належного проживання, коштів недостатньо, мати не має змоги самостійно її утримувати, оскільки є інвалідом третьої групи безтерміново, єдиним доходом матері є пенсія по інвалідності. Стверджує, що батько відмовляється сплачувати аліменти. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивачки ОСОБА_1 , вважає рішення ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що в суді першої інстанції відповідач подав оригінали квитанцій, згідно яких він переказує кошти на рахунок матері позивачки за відповідні періоди.

При цьому, з долучених квитанцій не вбачається, які саме аліменти сплачувались відповідачем, на чиє утримання перераховувались кошти, оскільки навчається не лише донька, а й син відповідача, якому лише в листопаді 2019 року виповниться 23 роки.

Судом не встановлено обставини про наявність чи відсутність заборгованості щодо сплати аліментів на утримання доньки згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13.03.2014 року.

Крім цього, відповідач на підставі належних та допустих доказів не довів того факту, що позивач отримує допомогу на підставі карти поляка.

Покликаючись на постійне амбулаторне лікування та хронічні захворювання, прожитковий мінімум для працездатних осіб за ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік» просить стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання в розмірі 4000 грн., починаючи з дати подання позову та до досягнення 23 річного віку.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідач ОСОБА_3 викликався в судове засідання та не з`явився, повідомлення про вручення судової повістки повернулися в суд із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 55).

Згідно із ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяву про зміну свого місця проживання відповідач ОСОБА_3 не подавав, протягом строку зберігання поштового відправлення відповідач не з`явився за отриманням поштового відправлення, кореспонденція повернута на адресу суду.

В свою чергу, повідомлення про час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному сайті Львівського апеляційного суду у списку справ призначених до розгляду на 10 вересня 2019 року.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_6 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із такого.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення аліментів місцевий суд виходив з того, що відповідач не ухиляється та добровільно виконує свій обов`язок, як батька, по утриманню доньки на час її навчання та не відмовляється від подальшого виконання цього обов`язку до завершення донькою навчання, а розмір сплачуваних ним в добровільному порядку аліментів повністю відповідає вимогам ст. 182 СК України і є достатнім, тому право доньки не є порушеним, невизнаним чи оспорюваним з боку відповідача.

Суд прийшов висновку, що твердження ОСОБА_2 у позовній заяві про категоричну відмову відповідача від надання коштів на її утримання не відповідають дійсності, а те, що кошти відповідач продовжував надсилати поштовими переказами на адресу матері позивачки, не дає підстав для висновку про невиконання ним свого обов`язку приймати участь в утриманні доньки.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 07.05.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвали шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 156 від 07.05.2008 року (а.с. 8).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13.03.2014 року з відповідача ОСОБА_3 стягувались аліменти в користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 в розмірі 900,00 грн. щомісячно з 11.07.2013 р. і до досягнення нею повноліття (а.с. 9-10).

13.06.2018 року позивач ОСОБА_2 досягла повноліття, відтак стягнення аліментів на її утримання за вказаним рішенням суду припинилось.

Згідно довідки від 04.10.2018 року № 2018/19/WF/87 ОСОБА_2 навчається на другому курсі факультету фізики, математики та інформатики, напрям інформатика Краківського Політехнічного Університету імені Тадеуша Костюшка (а.с. 15-16).

Звертаючись з вимогою про стягнення аліментів на свою користь, позивач ОСОБА_2 покликалась на те, що продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, відтак батьки зобов`язані утримувати її до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стверджує, що відповідач не працює, однак отримує дохід від діяльності двох магазинів, при цьому зазначила, що мати ОСОБА_4 не має змоги самостійно повноцінно утримувати її, є інвалідом ІІІ групи безтерміново, єдиний її дохід це пенсія, на підтвердження чого подала довідку про отримання пенсії по інвалідності від 03.10.2018 року № 3233/02.13-26 (а.с. 18).

Заперечення відповідача з приводу заявлених вимог зводились до того, що він добровільно надає кошти на утримання доньки та не відмовляється від подальшого виконання цього обов`язку до завершення донькою навчання, долучив копії квитанцій про поштові перекази коштів на рахунок матері позивачки ОСОБА_4 за період з липня 2018 р. до грудня 2018 р. включно по 1800 грн., за січень-лютий 2019 р. по 2100 грн.

Перевіряючи оскаржуване рішення колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.

Таким чином, колегія суддів враховує те, що у зв`язку з навчанням повнолітньої доньки сторони мають обов`язок її утримання.

СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13.03.2014 року, яке має преюдиційне значення для спірних правовідносин встановлено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їхні спільні діти, у тому числі позивач у даній справі ОСОБА_2 залишились проживати із мамою та преребували на її утриманні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що обов`язок по утриманню у зв`язку з навчанням повнолітньої доньки фактично несе її мати ОСОБА_4 , однак, як беззаперечно встановлено відповідач ОСОБА_3 у 2018 році надавав добровільну допомогу колишній дружині Жванко в розмірі 1836 грн. та 2131,5 грн. (а.с. 29-30).

Поряд з цим, в цьому контексті заслуговують на увагу доводи апелянта з приводу того, що з цих платежів не зрозуміло, які саме аліменти сплачувались відповідачем та на чиє утримання перераховувались кошти, оскільки навчається не лише донька, а й син відповідача, якому лише в листопаді 2019 року виповниться 23 роки.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що продовжуючи навчання позивач ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість таку допомогу надавати, оскільки в добровільному порядку частково таку надавав, тому висновок суду про те, що право доньки не є порушеним, невизнаним чи оспорюваним з боку відповідача, за відсутності узгодженості відповідних питань та наявності спору у суді не відповідає фактичним обставинам справи та є передчасним.

В свою чергу, обгрунтовуючи суму коштів, які, на думку позивача, необхідні їй для покриття відповідних витрат у зв`язку з навчанням, остання не подала доказів вартості такого чи належні докази витрат, які вона несе (проживання, доїзд), тобто доказів розміру фактичних щомісячних витрат.

Крім цього, позивач не надала доказів щодо свого можливого контрактного (платного) навчання чи отримання стипендії.

Поряд з цим, враховуючи фінансову можливість відповідача ОСОБА_3 (його добровільну допомогу) та бажання щодо утримання своєї доньки на час її навчання і до завершення такого, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом, колегія суддів приходить переконання про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання в розмірі 2100 грн., починаючи з дати подання позову і до закінчення нею навчання, але не більше, як до досягнення 23 річного віку та захисту її прав у судовому порядку.

Крім цього, колегія суддів враховує те, що обов`язку надання матеріальної допомоги батькам чи іншим дітям судовим рішенням на відповідача не покладено.

При цьому, необхідність утримувати інших дітей та непрацездатних батьків не виключають обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка її потребує.

Поряд з цим, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив наявність чи відсутність заборгованості щодо сплати аліментів на утримання доньки згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13.03.2014 року,колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі не входять до предмету доказування спірних правовідносин та висновків суду не спростовують (а.с. 13).

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , яка продовжує навчання аліменти у розмірі 2100 грн., щомісячно, починаючи з 11.10.2018 року і до закінчення нею навчання, але не більше, як до досягнення нею 23 річного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. за подання позову та 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк