ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/2876/18

провадження № 22-ц/4809/1091/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області;

за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2019 року у складі судді Нероди Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приютівської селищної ради Олександрійського району про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтував тим, що з 2006 року без реєстрації він проживає у будинку номер АДРЕСА_1 . Власники даного будинку виїхали. Документи на даний будинок відсутні, але є рішення суду від 04.07.1996 року та технічний паспорт. Зазначає, що безперервно, постійно та відкрито володіє спірним будинком та стверджує, що акт №1 доводить його твердження викладені в позові.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Приютівської селищної ради Олександрійського району про визнання права власності за набувальною давністю - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заволодіння позивачем спірним майном не було добросовісним, оскільки на час виникнення спірних правовідносин він був обізнаний про належність будинку на праві власності ОСОБА_2 , а відбудова будинку, ремонтні роботи і оплата комунальних послуг не є підставою для набуття права власності на майно із заявлених у позові підстав.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що наявні всі підстави, передбачені статтею 344 ЦК України, для визнання за ним права власності на майно за набувальною давністю.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт перший частини першої статті 374 ЦПК).

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір суд першої інстанції встановив, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.07.1996 року, встановлено факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, яка складається з будинку АДРЕСА_1 , який належав її померлому батькові ОСОБА_3 . Право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ОСОБА_2 визнано за рішенням Олександрійського району Кіровоградської області (а.с.9).

Відповідно до технічного паспорту, який оформлений в Олександрійському МБТІ власником спірного будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (10-14).

Відповідно до документів наданих Приютівською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області у будинку АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та не проживає з 2006 року (а.с.6).

Зміст даної довідки спростовує твердження позивача щодо проживання ним у будинку АДРЕСА_1 постійно та відкрито з 2006 року.

Крім того, вищезазначений факт, що ОСОБА_1 не проживає у будинку АДРЕСА_1 , а лише інколи приїздить, підтвердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

У пунктах 9, 11 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У спірних правовідносинах обов`язок доказування та подання доказів, що стосуються предмета доказування, зокрема, належності майна відповідачу, добросовісності, безперервності та давності володіння покладаються на позивача (статті 12, 77-81 ЦПК).

Встановивши, що при самочинному вселенні у спірний житловий будинок позивач достеменно був обізнаний про відсутність у нього підстав для набуття права власності на майно, що належить іншій особі, і його дії щодо заволодіння спірним майном не були правомірними, а відтак й володіння не є добросовісним, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки на момент заволодіння майном йому було відомо про те, що власником даного будинку є ОСОБА_2 , що підтверджується наявністю у позивача рішення суду з визначення власника та технічного паспорта на житловий будинок.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції врахувавши обставини справи та надавши належну правову оцінку поданим позивачем доказам, вірно застосував норми матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, для набуття права власності за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги таких висновків місцевого суду не спростовують та не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2019 року залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

С.М.Єгорова