П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/19649/17

Провадження № 22-ц/4815/1226/19

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Смолій Л.Д.

Рішення суду першої інстанції

проголошено о 14 год. 43 хв. 12.06.2019 у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач 1: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, провідний професіонал з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків;

відповідач 2: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Бойчук Костянтин Мефодійович;

за участі (в апеляційному суді): відсутні;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків (далі - Уповноважена особа Фонду) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування вкладів) про зобов`язання вчинити дії щодо включення даних про рахунок НОМЕР_6 від 16 квітня 2015 року до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом Публічному акціонерному товариству "Банк Михайлівський" (далі - ПАТ "Банк Михайлівський" або банк) за рахунок Фонду гарантування вкладів на суму 30 104, 53 гривні.

Мотивуючи позов, покликалася на те, що 16 квітня 2015 року між ОСОБА_1 і банком укладено договір №980-053-000000074 банківського рахунку "Поточний рахунок "Ощадний", за яким ПАТ "Банк Михайлівський" відкриває клієнту і здійснює його розрахункове касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог закону, умов правочину та розпоряджень клієнта.

В подальшому, 14 квітня 2016 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитно-інвестиційний центр" (далі - ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр") через повіреного банку було укладено договір №980-053-000221574 щодо передачі у власність 30 000 гривень на строк не більше 182 днів з виплатою 31, 68 відсотків річних, згідно з умовами якого ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" зобов`язалося повернути кошти на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 , що відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський".

19 травня 2016 року ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" здійснено повернення коштів на поточний рахунок позивача відповідно до договору від 14 квітня 2016 року №980-053-000221574, включаючи відсотки за користування коштами.

23 травня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів на підставі рішення Правління Національного банку України від того ж числа №14/БТ запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено Уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у банку, а 12 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно.

У відповіді Уповноваженої особи Фонду на звернення позивача, що надійшло останній 20 червня 2017 року, їй відмовлено у включенні інформації про неї до переліку рахунків, за якими вкладними мають право на відшкодування коштів, оскільки договір з ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" укладено без участі ПАТ "Банк Михайлівський" як повіреного.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 25 грудня 2017 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду.

У поданому відзиві Уповноважена особа Фонду через свого представника посилалася на нікчемність правочину, на підставі якого ґрунтуються вимоги позивача, а тому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Своїм відзивом Фонд гарантування вкладів переконував про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки у переданому Уповноваженою особою Фонду Переліку рахунків ПАТ "Банк Михайлівський" не було зазначено інформації про позивача. Тому дані про ОСОБА_1 не могли бути враховані Фондом гарантування вкладів при складанні і затвердженні Загального реєстру вкладників.

Ухвалою Рівненського міського суду від 20 вересня 2018 року провадження у справі за зазначеним позовом ОСОБА_1 закрито.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника позивача задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено до суду, який її постановив, для продовження розгляду.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 28 грудня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду та Фонду гарантування вкладів про зобов`язання вчинити дії прийнято до свого провадження і призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Рівненського міського суду від 12 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду включити дані про рахунок "Поточний рахунок "Ощадний" №980-053-000000074 від 16 квітня 2016 року на суму 30 104, 53 гривні позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ "Банк Михайлівський".

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 640 гривень судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 ; місце прож.: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Уповноважена особа Фонду; місцезнаходження: м. Київ, вулиця Прорізна, 8, 01601.

Відповідач: Фонд гарантування вкладів; 04053 м. Київ, вулиця Січових Стрільців, 17.

У поданій апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" покликалася на незаконність і необґрунтованість рішення суду через порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що Фонд гарантування вкладів є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Він є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Вважає, що Фонд гарантування вкладів є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, Фонд гарантування вкладів є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а Уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб. Тому спір щодо формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Його переконання автор підтверджує посиланнями на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, що зроблені у постановах від 18 квітня 2018 року у справі №813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі №820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справі №804/15159/15, від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц, від 20 вересня 2018 року у справі №818/3639/15, від 03 жовтня 2018 року у справі №367/2089/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №804/6815/15.

З урахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції, закривши провадження у справі.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчук К.М., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому вказував про існування ухвали судді Рівненського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року, якою відмовлено у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до тих самих відповідачів і з того самого предмета спору, а тому і про заборону повторного звернення до адміністративного суду за вирішенням цього спору.

Покликався на ст. 55 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. ст. 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 263 ЦПК України, якими зокрема врегульовано право особи на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади чи її посадових осіб, право на справедливий і публічний розгляд її справи впродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, унеможливлення зловживання правами та обов`язковість рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки порушені відповідачами особисті права ОСОБА_1 на повернення вкладених грошових коштів підлягають судовому захисту. Тому правомірно зобов`язано Уповноважену особу Фонду включити дані про рахунок "Поточний рахунок "Ощадний" №980-053-000000074 від 16 квітня 2016 року на суму 30 104, 53 гривні позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ "Банк Михайлівський".

Як з`ясовано судом, 16 квітня 2015 року між позивачем і ПАТ "Банк Михайлівський" укладено договір №980-053-000000074 банківського рахунку "Поточний рахунок "Ощадний", за положеннями якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей і здійснює його розрахункове касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта.

В подальшому, 16 квітня 2016 року між позивачем і ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" через повіреного ПАТ "Банк Михайлівський" укладено договір №980-053-000221574 щодо передачі у власність 30 000 гривень на строк не більше 182 днів із виплатою 31, 68 відсотків, згідно з умовами якого ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" залучено від клієнта 30 000 гривень. За умовами договору, ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" зобов`язалося здійснювати повернення коштів на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 , що відкритий у банку. Факт внесення ОСОБА_1 грошових коштів до ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" підтверджено перевіреним платіжним дорученням №3348170 від 14.04.2016 на суму 30 000 гривень.

На виконання зазначеного договору 19 травня 2016 року ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" було повернуто кошти на поточний рахунок клієнта відповідно до його умов, в т.ч. і відсотки за користування грошима.

Згодом, листом від 20 червня 2017 року позивачу повідомлено, що договір №980-053-000221574 укладено безпосередньо із ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" без участі ПАТ "Банк Михайлівський" як повіреного. Тобто цей правочин суперечить Закону України "Про внесення змін до деяких законів щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг" за своїм суб`єктним складом. З огляду на викладене відсутні правові підстави для включення інформації про позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Разом з тим, постановою Правління Національного банку України "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" №917/БТ від 22 грудня 2015 року встановлено факт здійснення ПАТ "Банк Михайлівський" ризикової діяльності та достроково припинено Угоду №121 від 26 листопада 2015 року, що укладена між Національним банком України та банком. Цією постановою його віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів і до кінця цього строку йому встановлено ряд певних обмежень.

Взявши до уваги проведення банком операцій, що призвели до збільшення його зобов`язань перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок зменшення зобов`язань перед юридичною особою, постановою Правління Національного банку України №14/БТ від 23 травня 2016 року ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі цієї постанови Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" №812 від 23 травня 2016 року і рішення "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" №991 від 13 червня 2016 року. Дані нормативні акти спонукали до процедури виведення банку з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації терміном з 23 травня 2016 року по 12 липня 2018 року включно.

12 липня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" №124-рш. Тоді ж Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку" №1213, за яким з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно розпочато процедуру ліквідації та призначено Уповноважену особу Фонду з делегуванням усіх повноважень ліквідатора банку.

24 травня 2016 року Уповноваженою особою Фонду видано наказ №27/1, яким створено комісію з перевірки правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними. Її наказом №42/2 від 01 червня 2016 року затверджено результати проведеної перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, які викладені в акті №3 Комісії по перевірці правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними, за яким встановлено нікчемність правочинів (трансакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" про перерахування коштів на рахунки 2 445 фізичних осіб в сумі 206 980 863, 90 гривень відповідно до положень пунктів 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Серед них визнано таким і факт про дострокове повернення коштів на суму 48 720, 07 гривень на поточний рахунок № НОМЕР_3 , що здійснене 19 травня 2016 року ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр".

З огляду на зазначені обставини спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу невнесення рахунку НОМЕР_7, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних прав і обов`язків до застосування підлягали норми матеріального права, на чому наполягала позивач, суд попередньо інстанції обґрунтовано задовольнив позов, зобов`язавши Уповноважену особу Фонду включити дані щодо рахунку "Поточний рахунок "Ощадний" № НОМЕР_4 від 16.04.2015 на суму 30 104, 53 гривень ОСОБА_1 до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів.

Норми статті 1066 ЦК України вказують про зобов`язання банку за договором банківського рахунка приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, а також виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка ьта проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст.ст. 26, 28, 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Фонд гарантування вкладів гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 цього Закону.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Уповноважена особа Фонду зобов`язана протягом 3 робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку сформувати два переліки: 1.) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2.) вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Фонд гарантування вкладів розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500 000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством, чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у т.ч. договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Очевидним колегія суддів вважає те, що ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" на підставі відповідних платіжних доручень зі свого розрахункового рахунку, що відкритий у банку, ініціював переказ коштів позивачу на його рахунок, який також відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський" в рамках договору №980-053-000000074, укладеного між ними 16 квітня 2016 року. Тому висновок зроблений судом першої інстанції висновок про це є обґрунтованим і правильним.

Переказ коштів (трансакція) в загальній сумі 30 104, 53 гривень здійснені ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19 травня 2016 року на рахунок позивача № НОМЕР_1 в ПАТ "Банк Михайлівський" в рамках виконання відповідної двосторонньої угоди. Встановлено, що такий переказ здійснено до віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Правильним є і висновок суду про те, що оскільки банк не був стороною у відносинах з приводу переказу ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" коштів на користь ОСОБА_1 , тому він є лише виконавцем зобов`язань за договорами банківського рахунку перед клієнтами, забезпечуючи рух коштів ініціатора до отримувача переказу. При цьому і позивач жодним чином не була задіяна до правочинів, які вчинялися між ПАТ "Банк Михайлівський" і ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр", а також іншими юридичними особами, не могла на них впливати і не могла їх змінити. Тому вона ж не була наділена жодними повноваженнями, які відносилися до здійснення ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" переказу грошових коштів на її рахунок, відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський", тобто вона виступала як одержувач коштів, тоді як виконавцем трансакції був банк.

Апеляційний суд погоджується і з твердженням суду про те, що операції, здійснені ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" 19 травня 2016 року щодо переказу грошових коштів у загальній сумі 30 104, 53 гривень з призначенням платежу: "Повернення коштів згідно з договором №980-053-000221574 від 14.04.2015" та "Оплата процентів по договору №980-053-000221574 від 14.04.2015" на рахунок позивача № НОМЕР_5 , що відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський" не можна визнати операцією, яка призвела до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку. З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що на день запровадження в банку тимчасової адміністрації грошові кошти ОСОБА_1 у розмірі 30 104, 53 гривень знаходилися на її рахунку у ПАТ "Банк Михайлівський", суд попередньої інстанції дійшов до переконливого та об`єктивного висновку про правову необхідність задоволення вимог позивача.

При цьому обґрунтованим є і покликання суду на системний взаємозв`язок норми ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і пункту 6 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 09.08.2012 №14, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860. Тому безперечним убачається обов`язок Уповноваженої особи Фонду подати відповідне доповнення до переліку у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не був включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом , протягом процедури ліквідації.

Щодо доводів апеляційної скарги про підвідомчість спору адміністративному суду і про те, що спірні правовідносини носять характер публічно-правових і таких, що пов`язані з виконанням відповідачами владних повноважень на виконання державних функцій, то з ними в цьому випадку погодитися не можна.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року, що набрала законної сили, відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Уповноваженої особи Фонду та Фонду гарантування вкладів про зобов`язання вчинення певних дій. Мотивом для вчинення цієї процесуальної дії був висновок судді про те, що дану справу належить вирішувати у порядку цивільного судочинства.

Натомість 21 грудня 2017 року позивач звернулася до Рівненського міського суду, як місцевого загального суду, з цим позовом, мотивуючи його тими ж підставами, до Уповноваженої особи Фонду і Фонду гарантування вкладів. Судом ухвалено рішення по суті, на яке подано апеляційну скаргу, правильність якого й перевіряється колегією суддів.

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №809/2193/15 (провадження №11-844апп18), підтвердила свої попередні висновки про те, що правовідносини між Уповноваженою особою Фонду і фізичною особою - вкладником банку з приводу виконання зобов`язань про включення до переліку рахунків, за якими особа має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів, необхідно вирішувати за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте саме у цьому разі апеляційний суд не може погодитися з позицією Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також основоположними елементами права на справедливий суд. Виходячи з конструкції ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, можна зробити висновок, що у ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1.) право на розгляд справи; 2.) справедливість судового розгляду; 3.) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4.) розумний строк розгляду справи; 5.) розгляд справи судом, встановленим законом; 6.) незалежність і безсторонність суду.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Отже, ухвала судді Рівненського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року остаточно унеможливила (припинила) законне право позивача на повторне звернення до адміністративного суду з цим самим позовом, з тих самих підстав і до тих же відповідачів (ч. 5 ст. 170 КАС України). Беручи до уваги те, що у разі закриття провадження у цивільній справі з тих підстав, що її слід розглядати за адміністративною юрисдикцією, позивачу буде створено перешкоди у судовому захисті порушеного права на відшкодування коштів, а іншого способу захистити порушені права ОСОБА_1 законом не передбачено, колегія суддів вважає за доцільне відхилити доводи апеляційної скарги про це. При цьому апеляційний суд ґрунтується на принципах судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (пункти 5, 6 ст. 3 ЦК України).

Тому не заслуговують на увагу посилання заявника на недодержання судом норм процесуального права.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Окрім викладеного, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, що є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

Решта аргументів автора апеляційної скарги є необґрунтованими і з ними неможливо погодитися.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Заперечення відповідачем очевидних обставин не спростовує правильності висновків суду попередньої інстанції.

Норми частини першої ст. 367 ЦПК України передбачають обов`язок суду апеляційної інстанції переглянути справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні свого рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків