ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/733/19

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/988/19

Чернігівський апеляційний суд у складі

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання розрахунку заборгованості по аліментах протиправним,

місце ухвалення рішення суду м. Прилуки,

час проголошення рішення 9 год. 32 хв.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просив визнати протиправним розрахунок заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2/742/249/17 від 31 травня 2017 року на суму 6 183,3 грн, складений 14 лютого 2019 року державним виконавцем Прилуцького МРВ ДВС Руденко О.О., та скасувати його. Заявлені вимоги мотивував тим, що зазначений розрахунок зроблений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки судовим рішенням з нього повинні стягуватися аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу, які він і сплачував, проте виконавець нараховував аліменти з розрахунку мінімального розміру аліментів у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України.

Рішенням від 20 травня 2019 року Прилуцький міськрайонний суд у задоволенні позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, посилаючись у рішенні на ст. 182 СК України, не врахував приписи ст. 58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позивач указує, що державний виконавець, визначаючи розрахунок заборгованості по аліментах, не дотримався порядку визначення такої заборгованості, який передбачений ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», п.п. 7, 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень та ст. 195 СК України.

Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що в оспорюваному розрахунку неправильно зазначені імена та дати народжень 2-х дітей, які є хлопчиками, в той час як заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 22 березня 2017 року було зменшено розмір аліментів до 1/8 частини на утримання його дочки ОСОБА_3 . Крім цього у розрахунку міститься посилання на зовсім інший виконавчий лист.

У наданому відзиві відповідач Прилуцький МРВ ДВС, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що по виконавчому листу № 2/742/249/17, виданому 22 березня 2017 року Прилуцьким міськрайонним судом, який був направлений за місцем роботи боржника, відрахування аліментів, всупереч ст. 182 СК України, проводилось у розмірі 1/8 частини заробітку, тому 30 травня 2018 року державним виконавцем був проведений відповідний перерахунок заборгованості, розмір якої становив 12 550,30 грн і який боржником не оскаржувався.

Представник відповідача стверджує, що розрахунок заборгованості проведений з урахуванням роз`яснень п. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 6 та ст. 182 СК України (в редакції від 15 жовтня 2005 року та в чинній редакції).

Звертає увагу, що невірно зазначені у розрахунку номер виконавчого листа та дані дитини є помилкою технічного характеру, що ніяким чином не впливає на існуючий розмір заборгованості та правильність його складання, оскільки такий розмір нараховується відповідно до наданих роботодавцем позивача даних про його заробітну плату та даних автоматизованої системи виконавчих проваджень про розмір сплачених аліментів.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддюдоповідача, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості, виходячи з розміру 1/8 частки, а оскільки заробіток позивача є незначним, і, відповідно, 1/8 частка від нього є меншою за гарантований мінімум аліментів, визначений ст. 182 СК України, виконавцем обґрунтовано здійснено розрахунок: за період з 10 липня 2009 року по червень 2017 року у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та за період з липня 2017 року по травень 2019 року у розмірі 50 % прожиткового мінімуму.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що, починаючи з 07 вересня 2004 року, за рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 15 вересня 2004 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням від 22 березня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості та зменшення розміру аліментів. Звільнив ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах, що виникла за період з липня 2004 року по червень 2009 року, та з січня 2013 року по червень 2016 року. Зменшив розмір аліментів, що стягуються за рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2004 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розміру 1/8 частини всіх видів доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5). Рішення суду набрало законної сили 30 травня 2017 року.

25 червня 2018 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2/742/249/17 від 31 травня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу за період з липня 2009 року по квітень 2018 року, відповідно до якого сума заборгованості за вказаний період становить 8 580,3 грн (а.с. 6).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 14 лютого 2019 року державним виконавцем ОСОБА_5 .О. визначено розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_1 за період з квітня 2018 року по січень 2019 року, який становить 6 183,3 грн (а.с. 7). Указаний розрахунок позивач просить визнати протиправним та скасувати його.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 16 травня 2019 року вбачається, що у період з квітня 2018 року по січень 2019 року держаним виконавцем визначались необхідні до стягнення аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 36).

Звернувшись до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості по аліментам від 14 лютого 2019 року, ОСОБА_1 посилався на те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання дочки ОСОБА_3 , державним виконавцем визначався всупереч судового рішення, за яким стягненню належали аліменти у розмірі 1/8 частини його доходу.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції від 22 вересня 2005 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Цією ж нормою (в редакції від 17 травня 2017 року) визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами 1, 3 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, в повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості по аліментам від 14 лютого 2019 року.

Колегія суддів вважає, що державний виконавець при визначенні розміру заборгованості аліментів у відповідності до вимог законодавства, чинного на час нарахування аліментів, встановив та врахував, що мінімальний розмір аліментів у квітні 2018 року січні 2019 року становив 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зокрема, відповідно до ч. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становив з 1 січня 2018 року 1860 гривень, з 1 липня 1944 гривні, з 1 грудня 2027 гривень. У січні 2019 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становив 2027 грн (ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

Посилання позивача на те, що за рішенням суду з нього повинні стягуватися аліменти саме у визначеній судом 1/8 частці його доходу, оскільки жодного посилання на мінімальний розмір аліментів у судовому рішенні немає, не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки згідно з ч. 3 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідну заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Таким чином, у цій постанові має бути зазначено розмір та порядок здійснення відрахування із заробітної плати, як зазначено у судовому рішенні, а тому роботодавець не може самостійно відраховувати із заробітної плати суму, яка перевищує суму, що міститься в постанові виконавця.

Дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів позивачу, виходячи з 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є правомірними, оскільки норми ч. 2 ст. 182 СК України є імперативними і зобов`язують виконавця забезпечувати нарахування аліментів у розмірі не меншому, ніж гарантовано державою. Винесення окремого судового рішення з цього питання не є необхідним.

Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу, поданого представником органу виконавчої служби, відносно наявних технічних помилок щодо прізвища та імені дитини і номеру виконавчого листа у спірному розрахунку заборгованості від 14 лютого 2019 року, які ніяким чином не впливають на існуючий розмір заборгованості та правильність самого розрахунку, оскільки сума аліментів, що підлягає стягненню, визначалась із розрахунку на одну дитину 14-річного віку та дорівнювала 50 % прожиткового мінімуму для дитини цього віку.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2019 року.

Головуюча: Судді: