ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Харків

справа № 643/12286/17

провадження № 22-ц/818/4401/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»,

відповідач : ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», в особі директора Пономарьова І.В. на рішення Московського районного суду м.Харкова від 26 червня 2019 року, постановлене суддею Сугачовою О.О., в залі суду в м. Харків,

встановив :

У вересні 2017 року ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулося до суду із вказаним позовом в якому просило звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки AUDI A4 AVANT, 2005 року випуску, колір сірий, д/н НОМЕР_1 , номери агрегатів - НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом передачі у власність ТОВ «Українська факторингова компанія» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 929-08Ф від 01.07.2005, що складає 1548472,74грн.; зобов`язати відповідача передати ТОВ «Українська факторингова компанія» вказаний вище предмет застави - автомобіль марки AUDI A4 AVANT, 2005 року випуску, колір сірий, д/н НОМЕР_1 , номери агрегатів - НОМЕР_2 з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалось на те, що 01.07.2005 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Надія» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 622000грн. з поверненням на умовах кредитування. 11.04.2006 АКІБ «УкрСиббанк» укладено з ТОВ «Надія» договір застави ТЗ - автомобіль марки AUDI A4 AVANT, 2005 року випуску, колір сірий, д/н НОМЕР_3 , номери агрегатів - НОМЕР_2 . Пунктом 1.1 договору визначено, що за домовленістю сторін вартість предмету застави складає 216855грн. 17.11.2016 між ТОВ Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 929-08Ф від 01.07.2005, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Надія» перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». 17.11.2016 між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення права вимоги № 3 за договором забезпечення до договору факторингу № 46 від 17.11.2016, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором застави, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Надія» перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». ТОВ «Українська факторингова компанія» також набуло статусу заставодержателя відносно предмету застави - автомобіль марки AUDI A4 AVANT, 2005 року випуску, колір сірий, д/н НОМЕР_3 , номери агрегатів - НОМЕР_2 . Станом на дату укладання договору факторингу № 46 від17.11.2016 сума заборгованості ТОВ «Надія» перед новим кредитором - позивачем за кредитним договором № 929-08Ф від 01.07.2005 становить 1548472,74грн. Згідно п.9.1 кредитного договору визначено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, відшкодування заборгованості перед банком, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно. Згідно п.2.1.1 договору застави ТЗ від 14.04.2006 заставодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави. Під час здійснення заходів, направлених на погашення заборгованості ТОВ «Надія» позивачу стало відомо, що заставний автомобіль перебуває у власності ні боржника, а іншої особи - ОСОБА_1 з 29.08.2013 та має новий державний знак - АХ9658ЕВ, при цьому ані банком, ані позивачем як заставодержателем дозвіл на зняття ТЗ з обліку не надавався, запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо обтяження майна не вилучався і на даний час є чинний.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2018 позовні вимоги задоволено. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2019 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 14.11.2018 скасовано.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Українська факторингова компанія» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Звертає увагу суду на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався виключно на постанову Одеського апеляційного суду від 19.09.2017 року. В якій вказано, що автомобіль AUDI A4 AVANT, 2005 року випуску, колір сірий, д/н НОМЕР_3 , номери агрегатів - НОМЕР_2 не перебував у власності ТОВ «Надія» ані на час укладення договору застави від 11.04.2006 року, ані на час порушення справи про банкруцтво. Вказує, що матеріалами справи підтверджена та обставина, що спірний автомобіль перебуває у власності ОСОБА_1 з 29.08.2013 року та має нові державні номери. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції взагалі залишив поза увагою положення договору застави від 11.04.2006 року, в якому чітко визначені документи, які підтверджують той факт, що станом на 11.04.2006 року - на дату укладення договору застави, заставний автомобіль перебував у власності ТОВ «Надія». Вказує, що судом першої інстанції взагалі залишена поза увагою та обставина, що автомобіль марки AUDI A4 AVANT, 2005 року випуску, колір сірий, номери агрегатів - НОМЕР_4 , номepнi знаки - НОМЕР_1 , який належить відповідачу перебуває у заставі у позивача та належить ОСОБА_1 , хоча ані ПАТ «УкрСиббанк», ані позивачем як заставодержателем дозвіл про зняття транспортного засобу з обліку не надавався, запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо обтяження майна не вилучався, і на даний час є чинний.

ОСОБА_1 до суду наданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що спірний автомобіль фактично ніколи не передавався в іпотеку, оскільки не був у власності ТОВ «Надія», такі обставини встановлені Одеський апеляційним господарським судом. Звертає увагу суду на те, що 20.12.2005 року спірний транспортний засіб не перебував у власності ТОВ «Надія», а був зареєстрований за фізичною особою ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку серії КГС № 443418 від 18.05.2015 року та лише 18.08.2005 року здійснена первинна реєстрація спірного автомобіля. Зазначає, що він придбав спірний автомобіль у попереднього власника ОСОБА_3 в м. Одесі на підставі довідки-рахунку № НОМЕР_6 від 21.08.2013 року. Вказує на те, що фактично відповідач не є стороною договору застави, укладеного між банком та ТОВ «Надія» і не має процесуальної можливості його оскаржити та припинити заставу на майно, яке йому належить та було протиправно передано в заставу.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Українська факторингова компанія» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 року та вважав встановлені в ній обставини преюдиційними для вирішення спору.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності установлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що висновку про те, що заставне майно, а саме: автомобіль AUDI A4 AVANT, 2005 року випуску, колір сірий, номери агрегатів - НОМЕР_4 , номepний знак - НОМЕР_1 не належить на праві власності ТОВ «Надія» Одеський апеляційний господарський суд дійшов через відсутність доказів протилежного в матеріалах тієї справи.

Між тим, матеріали справи, що є предметом даного розгляду містять дані про те, що на момент укладення договору застави транспортного засобу, а саме станом на 05.04.2006 р. власником заставного майна було ТОВ «Надія» (а.с. 71).

Отже, мотиви, з яких суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог є помилковим.

Водночас, колегія суддів вважає, що позов не підлягає задоволенню з інших мотивів.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14.

За змістом п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін, диспозитивність.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 13 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Нормами ч.1 та ч.2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як закріплено в ч.1, 2, 3, 4 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно дост.112цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з аналізу вказаних норм видно, що звернення стягнення відбувається відповідно до вимог закону або договору.

У договорі застави транспортних засобів, укладеному між ТОВ «Надія» та АКІБ «УкрСиббанк» сторони визначили його умови, у тому числі у розд. 5 - порядок задоволення вимог заставодержателя з вартості предмета застави, відповідно до п. 5.1 якого заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, що зазначений в п. 1.3 цього договору у випадку невиконання (часткового виконання) зобов`язань перед заставодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору; задоволення вимог заставодержавтеля здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса, (п. 5.2); реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлене цим договором (п. 5.3) у разі, якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною. (п. 5.4).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

У статті 392 ЦК України передбачено, що визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, підстави для звернення стягнення на предмет застави саме шляхом визнання права власності - відсутні.

Позивач ТОВ «Українська факторингова компанія» не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про звернення стягнення на заставне майно у прийнятний спосіб.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог колегією суддів не встановлено, між тим рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову із наведених вище підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», в особі директора Пономарьова І.В. - задовольнити частковою.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 26 червня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія».

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна