Єдиний унікальний номер 219/2311/19 Номер провадження 22-ц/804/2490/19

Доповідач Санікова О. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

суддів: Санікової О. С.,

Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в місті Бахмуті цивільну справу № 219/2311/19

за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуревич Родіон Геннадійович, до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року

(суддя Погрібна Н. М., рішення ухвалено у м. Бахмут Донецької області),-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року адвокат Гуревич Р.Г. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що 13 лютого 2001 року позивач працевлаштувався до ДП «Донецька залізниця» станція «Микитівка» та почав свою трудову діяльність з посади учня регулювальника швидкості руху вагонів, що підтверджується даними трудової книжки серія НОМЕР_1 від 16 січня 1964 року. З 08 липня 2016 року ДП «Донецька залізниця» реорганізоване у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниці». 08.07.2016 року Станція Микитівка реорганізовано шляхом злиття установи у виробничий підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниці».

Згідно до наказу (розпорядження) №4667/ДН-ос від 10.07.2017року позивач був звільнений з 17.07.2017року на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату. Проте після звільнення із позивачем не було проведено повного розрахунку, а саме роботодавець не розрахувався із позивачем по заборгованості із заробітної плати за період з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року у сумі 16 914,73 грн.; заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку у сумі 5683,46 грн.; компенсацію за невикористані 11 днів щорічної відпустки у сумі 1921,81 грн. та середній заробіток за час несвоєчасного розрахунку при звільненні з 15 березня 2017 року і по день ухвалення судом рішення без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 16914,73 грн., з яких: заборгованість по заробітній платі у сумі 9309,46 грн.; грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку у сумі 1921,81 грн.; вихідна допомога при звільненні у сумі 5683,46 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 103 806,56 грн. з обов`язковим утриманням податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць з обов`язковим утриманням податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року скасувати, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; відповідач посилається на неможливість нарахування заробітної плати та інших виплат, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, а оригінали даних документів відсутні не з вини відповідача; задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував обґрунтовані висновки експертів Торгово-промислової палати № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року, якими встановлено, що порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини і на цій підставі АТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю; стосовно стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то апелянт вважає, що відсутня вина підприємства, оскільки невиплата зарплати є наслідком злочинних дій третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року: крім того, при визначенні середньомісячної заробітної плати позивача суд керувався неналежними доказами (розрахункові листки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, належних працівникові при звільненні сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Враховуючи те, що учасниками справи клопотання про розгляд справи з їх повідомленням не заявлялось та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Сторонами не заперечувався той факт, що роботодавцем, з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах під час його звільнення, а також особою, яка повинна провести повний розрахунок з останнім, є саме АТ «Укрзалізниця».

17 липня 2017 року трудові відносини між сторонами було припинено на підставі п.1 ст.40 КЗпП згідно наказу № 4667/ДН-ос від 10 липня 2017 року, з яким позивач ознайомився у цей же день і отримав від роботодавця трудову книжку.

Крім того, згідно наявних у матеріалах справи копій довідки-розрахунку у взаємозв`язку з наказом № 4667/ДН-ос від 10 липня 2017 кількість днів невикористаної відпустки ОСОБА_1 складає 11 днів.

Фактичний розрахунок при звільненні з позивачем згідно положень ст.47 та ст.116 КЗпП України ПАТ «Укрзалізниця» проведений не був, зокрема не виплачено: заробітну плату за час вимушеного простою за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні.

Згідно табелів обліку робочого часу за період з березня 2017 року по липень 2017 року, складених у структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» і підписаними усіма відповідальними особами, зафіксовано кількість відпрацьованих годин ОСОБА_1 кожного дня відповідного місяця. Відповідачем при цьому не надано будь-яких доказів порушення з боку позивача встановленого режиму роботи під час простою.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. При цьому судом першої інстанції зазначено, що відповідачем як роботодавцем позивача підтверджена та обставина, що у спірний період часу ОСОБА_1 перебував з ним у трудових правовідносинах, за що йому мала бути нарахована та виплачена заробітна плата. Проте свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, що ним підтверджено, розмір заявленої позивачем до стягнення суми невиплаченої йому заробітної плати відповідачем не спростований; надані позивачем довідки на підтвердження розміру заборгованості підписані посадовими особами підприємства, повноваження цих осіб відповідачем не спростовані, доказів того, що у період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач не виконував свої трудові функції відповідачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено. При цьому суд відхилив доводи відповідача щодо відсутності первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить саме на роботодавці, а не на працівникові. Суд акцентував увагу на тому, що невжиття роботодавцем (відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької області триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих Конституцією України і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан останнього.

Стягуючи з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з доведеності цих вимог і обґрунтованості їх нормами трудового законодавства.

Проте з такими висновками повністю погодитися неможливо.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

По даній категорії справ є загальновідомим факт того, що наказом начальника СП «Донецька дирекції залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236/ДНД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у виробничих підрозділах залізниці, розташованих на непідконтрольній території з 20.03.2017 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Виходячи із зазначених норм матеріального права та встановлених обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність заборгованості з виплати заробітної плати, яка повинна бути виплачена саме відповідачем у загальному розмірі 16 914,73 грн. на користь позивача.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості по заробітній платі не спростований.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації та наявність розрахункових листків заробітної плати, виготовлених на непідконтрольній території, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є безпідставними з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17 відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та невиплати заробітної плати.

Крім того, Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2 підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 та ст. 237-1 КЗпП України. Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно виплачена.

Наведені в апеляційній скарзі Закони і інші нормативно-правові акти щодо проведення антитерористичної операції не скасовують і не зупиняють норми КЗпП України щодо виплати заробітної плати.

Разом з тим є помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, відповідно до пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто АДРЕСА_1 , вул. Артема, 68 та Луганська АДРЕСА_2 , місто АДРЕСА_3 , вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікати про такі обставини. Проте, Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України у даній справі є письмовим доказом не настання форс-мажорних обставин, а доказом об`єктивної неможливості виконання ПАТ «Укрзалізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників у розумінні статті 76 ЦПК України і свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 КЗпП України у даній конкретній справі.

Отже, рішення суду в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрзалізниця» при подачі апеляційної скарги сплачений судовий збір в сумі 3390.00 грн., тобто за оскарження рішення суду першої інстанції в повному обсязі. Оскільки апеляційним судом апеляційна скарга в частині стягнення середнього заробітку в сумі 103 806,56 грн. задоволена і в цій частині рішення суду скасовано та відмовлено позивачу у стягненні середнього заробітку, то судовий збір, сплачений АТ «Укрзалізниця» в сумі 2 915.06 грн. за подачу апеляційної скарги, підлягає стягненню з позивача, оскільки від сплати судового збору при подачі позовних заяв про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (стаття 117 КЗпП України) позивачі не звільняються.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2019 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 103 806,56 грн. з обов`язковим утриманням податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрзалізниця» судовий збір в сумі 2 915.06 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: