Ухвала

16 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/12646/17

провадження № 61-12313ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лиюрова Лілія Олександрівна, про визнання договору дарування фіктивним та недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її із суду першої інстанції. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

У вересні 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 повторно надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ј частини квартири АДРЕСА_1 , що була предметом договору дарування між ОСОБА_4 та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Відповідно до частин першої та другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з системного аналізу наведеної норми права з урахуванням її зв`язку з правилами глави 10 розділу І ЦПК України, необхідно вважати обґрунтованим, що суд касаційної інстанції не може розглядатися як повноважний суд в розумінні частини першої статті 149 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг діє в межах цивільного процесуального законодавства України, його повноваження визначені главою 2 розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

У відповідності до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, межі повноважень суду касаційної інстанції визначаються метою здійснення перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в оскаржуваних в такому порядку судових рішеннях. При тому, що перелік таких судових рішень, що підлягають касаційному перегляду, також є вичерпним та міститься переважно у статті 389 ЦПК України. Отже, вирішення питання про забезпечення позову за правилами зазначеної глави ЦПК України не передбачено та до компетенції Верховного Суду не належить.

Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень та функцій Верховний Суд здійснює виключно перевірку правильності ухвалених у справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання щодо забезпечення позову на цій стадії розгляду справи за відповідною заявою сторони у справі.

Враховуючи викладене, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтею 149, главою 2 розділу V ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лиюрова Лілія Олександрівна, про визнання договору дарування фіктивним та недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов