Єдиний унікальний номер 226/2208/18 Номер провадження 22-ц/804/758/19
Категорія: 53 Номер провадження 22-ц/804/758/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Димитровського міського суду від 19 грудня 2018 року (під головуванням судді Петуніна І.В.) у справі №226/2208/18 за позовом

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 08.07.2016 року вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працюючи у виробничому підрозділі «Донецька дистанція зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на посаді старшого електромеханіка дільниці І групи.

05.05.2017 року вона звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 05 травня 2017 року в сумі 9288,84 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 94695,72 грн..

Рішенням Димитровського міського суду від 19 грудня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. З ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 9241,52 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Судом не прийнято до уваги, що з 16.03.2017 року у відповідача були відсутні організаційні та технічні умови для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення.

Відсутність первинних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт позивачем, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

Судом безпідставно не враховано висновок торгово-промислової палати про форс мажорні обставини та відсутність можливості здійснення нарахування та виплати заробітної плати.

Надання відпустки оформляється наказом, таких доказів не надано.

В відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без зміни.Вважає, що позивачем надано достатньо доказів про наявність заборгованості по заробітній платі.

Документи для остаточного розрахунку,у тому числі розрахунки по заробітній платі,табелі обліку робочого часу та інші документи позивачем були направлені в структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»(м.Лиман) до робочої комісії з опрацювання первинних документів.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового

провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 103984,56 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що з 08.07.2016 року ОСОБА_1 працювала

на посаді старшого електромеханіка дільниці 1 групи у виробничому підрозділі «Донецька дистанція зв»язку» структурного підрозділу«Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджується записами в трудовій книжці.

Згідно наказу структурного підрозділу«Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» №236/ДНД від 17.03.2017 року у зв'язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції встановлено початок простою з оплатою з розрахунку двох третин тарифної ставки, встановленого працівникові розряду(окладу) за весь час простою.

Наказом №72/ос від 05.05.2017 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України з 05.05.2017 року з компенсацією за 17 днів відпустки.

За березень 2017 року згідно розрахунку заробітної плати (табулеграми) позивачці нараховано всього 5292,85 грн., сума до виплати складає 4208,78 грн..

За квітень 2017 року згідно розрахунку заробітної плати (табулеграми) позивачці нараховано всього 4002,75 грн., сума до виплати складає 3182,91 грн..

За травень 2017 року згідно розрахунку заробітної плати (табулеграми) позивачці нараховано всього 5102,05 грн., в тому числі компенсація за невикористаних 17 днів відпустки в сумі 4415,58 грн.), сума до виплати складає 4107,15 грн..

Згідно видаткового касового ордеру№1716 від 08.09.2017 року позивач отримала депоновану заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 2257,32 грн..

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунковими листами, копіями наказів та трудової книжки, та узгоджується з положеннями ст.116 КЗпП України.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати за березень-травень 2017 року.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову з тих підстав, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати, в тому числі і табелі обліку використання робочого часу, відповідач нічим не спростував недостовірність наданих позивачем розрахунків заробітної плати за березень-травень 2017 року та наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачкою.

Відповідно до п.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування», платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпе-чення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України за березень 2017 року ОСОБА_1 виплачена заробітна плата в сумі 5292,85 грн., що відповідає розрахунку заробітної плати (табулеграми) про нарахування позивачці за цей же період заробітної плати в розмірі 5292,85 грн..За квітень-травень 2017 року дані про виплату заробітної плати відсутні.

Між тим, перевіряючи правильність наданих позивачем розрахунків про заборгованість по заробітній платі та стягуючи заборгованість за період з березня по 05 травня 2017 року в сумі 9241,52 грн., суд першої інстанції не врахував, що нарахована ОСОБА_1 заробітна плата в сумі 5292,85 грн за березень 2017 року була виплачена, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного Фонду України за березень 2017 року і повторно її стягнув.

Таким чином, відповідач має нараховану заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з квітня по 05 травня 2017 року в сумі 9104,80 грн. з утриманням з неї відповідних податків та зборів (квітень 2017 року-4002,75 грн. та травень 2017 року-5102,05 грн.).

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої суми заборгованості по заробітній платі з 9241,52 грн. на 9104,80 грн., так як заборгованість за березень 2017 року не знайшла свого підтвердження .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що єдиним документом, який підтверджує нарахування заробітної плати є табель обліку використання робочого часу, який не було надано позивачем, необґрунтоване.

Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" Табель обліку використання робочого часу - це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов'язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена, про що свідчать дані Пенсійного фонду та видатковий ордер за першу половину березня 2017 року.

Посилання на те, що надання відпустки оформлюється наказом. Позивач не надав доказів того, що такий наказ видавався, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористані 17 днів відпустки, є безпідставними.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про відпустки» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам.

При звільненні працівникові нараховується та виплачується компенсація за дні невикористаної відпустки.

Позивачем надано розрахунок заробітної плати (табулеграму) за травень 2017 року, яким підтверджено нарахування відповідачем компенсації за невикористані17 днів відпустки в сумі 4415,58 грн..Зазначений розрахунок відповідачем не спростований.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Законність рішення в іншій частині не перевірялась у зв'язку із тим, що вона не оскаржувала- ся.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 103984,56 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду від 19 грудня 2018 року в частині розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь

ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 9104 (дев'ять тисяч сто чотири ) гривні 80 копійок без утримання податку та інших обов»язкових платежів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: