КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/2835/18 Головуючий у І інстанції Зінченко О.М
Провадження № 22-ц/824/3601/19 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Правекс Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна ,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2018 року Акціонерне товариство «Правекс Банк» звернулось до Обухівського районного суду Київської області з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 14.11.2013 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною здійснено реєстрацію права власності та видано Публічному акціонерному товариству «Правекс-Банк», що з 28.03.2018 року змінив назву на Акціонерне товариство «Правекс - Банк», свідоцтво про право власності НОМЕР_1 на нерухоме майно: земельну ділянку площею 4,0000 га., яка знаходиться за адресою: Київська область Обухівський район Великодмитровецька сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_2.

Відповідно до інформаційної довідки від 09.08.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо придбаного Банком нерухомого майна, позивач довідався про наявність запису про арешт щодо нерухомого майна, який не було знято після передачі майна у власність Банку, а саме арешт нерухомого майна, який був накладений 02.03.2011 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 20085704, виданої 17.01.2011 року.

У зв'язку з не зняттям арешту з придбаного АТ «Правекс Банк» нерухомого майна, на думку позивача має місце порушення законних прав та інтересів АТ «Правекс Банк» щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Правекс Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В доводах апеляційної скарги позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивача стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, а тому дану справу слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні представник АТ «Правекс Банк» підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відділ примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції України свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2013 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ГоловкіноюЯ.В. здійснено реєстрацію права власності, та видано Публічному акціонерному товариству «Правекс-Банк» свідоцтво про право власності НОМЕР_1 щодо нерухомого майна: земельної ділянки площею 4,0000 га., яка знаходиться за адресою: Київська область Обухівський район Великодмитровецька сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_2.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо придбаного ПАТ «Правекс-Банк» нерухомого майна, 02.03.2011року зареєстровано арешт вказаного майна на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, № 20085704 від 02.03.2011року, винесеної державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, під час виконання виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості за кредитом.

Відповідно до пп. 4.5.14 п. 4.5 «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, в редакції, що діяла на момент придбання майна з прилюдних торгів, після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачеві в рахунок погашення боргу, всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після його передачі новому власнику.

Реалізація даної норми не потребує додаткового звернення нового власника до структурного підрозділу державної виконавчої служби щодо зняття арешту з придбаного майна. Зняття арешту має відбуватись одночасно з наданням переможцю торгів акту про придбання майна з прилюдних торгів.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Правекс Банк» посилався на порушення прав банку, як власника нерухомого майна, у зв'язку з недотриманням Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України зазначеного вище порядку організації примусового виконання рішень та не зняттям арешту з майна після його передачі новому власнику.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача стосуються порушень з боку органів державної виконавчої служби під час виконавчого провадження, а тому дану справу слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із такими висновками, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб'єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Зі змісту позовної заяви, а також з матеріалів справи вбачається відсутність спору щодо права власності АТ «Правекс Банк» на нерухоме майно, а вимоги банку безпосередньо стосуються бездіяльності державного виконавця.

Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» - рішення, дії чи бездіяльність виконавця, щодо виконання судового рішення, можуть бути оскаржені сторонами , іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Порядок судового оскарження рішення, діянь (дій або бездіяльності) виконавця визначено статями 383 - 389 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України та ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність виконавців, щодо виконання судових рішень, згідно зі ст. 383 ЦПК України може бути подана - стягувачем або боржником, згідно зі ст. 121-2 ГПК України - стягувачем, боржником або прокурором. При цьому відповідно до ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця.

За правилами частини 1 статті 17 КАС України 2005 року юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Державний виконавець, здійснюючи примусове виконання судових рішень, є суб'єктом владних повноважень, а оскарження його рішення, дій, бездіяльності відноситься до справ адміністративної юрисдикції.

Виходячи з положень вищезазначених норм, у разі оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця, щодо виконання судових рішень, виданих у межах цивільного чи господарського судочинства, особами, які не є сторонами (їх представниками) у виконавчому проваджені або не є прокурором в межах господарського спору, то така скарга підлягає розгляду відповідно до ст. 181 КАС України.

Така позиція підтверджена судовою практикою та викладена, зокрема у Постанові ВСУ від 13.01.2016 р. у справі № 6-2850цс15; п. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України (ВАСУ) «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 р. № 3; п. 9.8 постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 р. № 9, п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ВССУ) «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7.02.2014 р. № 6.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для його скасування із закриттям провадження у справі.

Разом з тим, відповідно до положень частини 1 статті 256 ЦПК України, колегія суддів роз'яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 374, 376, 377, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року - скасувати.

Закрити провадження по справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна.

Роз'яснити, що розгляд позовних вимогАкціонерного товариства «Правекс Банк» віднесено до юрисдикції адміністративного виду судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Суддя- доповідач ТаргонійД.О.

Судді Журба С.О.

ПриходькоК.П.