ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/833/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.В., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Демінської А.А. від 10 грудня 2013 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року позивач, звертаючись із вказаним позовом до відповідачів, вказував, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 27.09.2006 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 277460 грн. на строк до 26.09.2012 року на умовах сплати 15% річних за користування кредитом. Відповідач ОСОБА_1 виконав зобов`язання частково, станом на 02.07.2013 року виникла заборгованість за кредитом - 203425,11 грн., по процентах за користування кредитом - 323885,07 грн. В зв`язку з існуванням заборгованості позичальнику нараховано також пеню в сумі 27905,12 грн. за прострочення сплати кредиту та в сумі 37419,17 грн. за прострочення сплати процентів.

27.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого остання зобов`язалася солідарно відповідати перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 всіх його зобов`язань перед банком в повному обсязі, що виникли за договором про надання споживчого кредиту від 27.09.2006 року № 0.

В зв`язку з цим просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.09.2006 року в розмірі 592 634,47 грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 592634,47 грн. боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27.09.2006 року та понесені судові витрати в сумі 3441 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та ухвалити нове, яким у позові відмовити. Вказує, що він не був повідомлений про розгляд справи, чим порушено його процесуальні права, передбачені ст. 43 ЦПК України, та призвело до ухвалення неправильного заочного рішення.

Стверджує, що жодних договорів з банком не укладав і не був поінформований про наявність спору. Суд не дослідив графік погашення кредиту (додаток № 1 до договору), хоча він є невід`ємною частиною договору. Оскаржуваним рішенням двічі стягнуто пеню за одне і те ж порушення - несвоєчасне погашення процентів за кредитом.

Окрім того, позивач звернувся до суду з вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, яка міститься в матеріалах справи, 14.07.2008 року було здійснено останній платіж по договору, тому строк позовної давності сплинув 11.08.2011 року, а банк звернувся із позовною заявою лише у жовтні 2013 року. Тому апелянт просив застосувати позовну давність та відмовити у позові.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід частково скасувати, в частині - змінити, ухваливши нове судове рішення у справі.

Так, встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 27.09.2006 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 277460 грн. на строк до 26.09.2012 року, на умовах сплати 15% річних за користування кредитом.

27.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого остання зобов`язалася відповідати перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 всіх його зобов`язань перед банком в повному обсязі, що виникли за договором про надання споживчого кредиту від 27.09.2006 року № 0.

Відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 02.07.2013 року банком нараховано заборгованість за кредитом - 203425,11 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 323885,07 грн., пеню 27905,12 грн. за прострочення сплати кредиту та пеню 37419,17 грн. за прострочення сплати процентів.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що наявна заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Проте з таким висновком не можна повністю погодитися, зважаючи на таке.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином в установлений строк; одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не підписував та не укладав кредитний договір, не ґрунтується на достатніх та допустимих доказах.

Так, в матеріалах справи наявна копія договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.09.2006 року, підписаного сторонами.

З часу укладення договору про надання споживчого кредиту, з 2006 року до липня 2008 року позичальник здійснював погашення кредитної заборгованості у строки та в розмірі, визначеними кредитним договором, що також підтверджує факт укладення договору та його виконання.

Також згідно з повідомленням Другого міського відділу ДВС м. Хмельницького № 8660/07-32 від 21.03.2016 року (а.с.132) за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль Hummer H3 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , який за змістом пункту 2.1. кредитного договору від 27.09.2006 року передано в заставу банку в забезпечення виконання останнім зобов`язань за цим договором.

В свою чергу позивач не оспорював дійсність цього договору у встановленому порядку з підстав непідписання ним угоди.

Встановлено, що згідно з пунктом 1.2.2 кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі не пізніше 26 вересня 2012 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, Верховний Суд зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Отже, відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за цим кредитним договором після 26 вересня 2012 року.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.10.2018 у справі № 317/3698/15-ц.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності за заявленими вимогами, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено апелянтом, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тому незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, з врахуванням наведених норм права, практики застосування норм права у спірних правовідносинах, невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Позивач звернувся з цим позовом до суду 17.10.2013 року.

Згідно з пунктами 1.2.2, 1.3.4 кредитного договору строк сплати щомісячних платежів по поверненню кредиту та нарахованих процентів встановлено з 1 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який було нараховано банком проценти.

Отже, заборгованість по кредиту та процентах підлягає стягненню в межах 3-річного строку позовної давності за період з 11.10.2010 року по 26.09.2012 року ( спливу визначеного договором строку кредитування).

За даними довідок-розрахунків заборгованості за кредитом, наданих банком, заборгованість по кредиту за цей період складає 92486,72 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 145573,11 грн., відтак заборгованість саме в такому розмірі підлягає стягненню на користь банку.

Згідно з пунктом 7.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів за кредит, та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Позичальник допустив прострочення платежів і по кредиту , і по процентах за користування кредитом, а отже, банк відповідно до умов договору мав право нарахувати пеню за порушення позичальником цих грошових зобов`язань.

Матеріали справи містять розрахунок пені за порушення позичальником термінів повернення кредиту, а також розрахунок пені за прострочення платежів по процентах за кредитом.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про подвійне нарахування і стягнення пені за одне і те ж порушення - несвоєчасне погашення процентів за кредитом.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, пеня підлягає нарахуванню лише на частину заборгованості по кредиту та процентах, що підлягає стягненню в межах позовної давності.

З врахуванням норми ст. 258 ЦК України щодо спеціального строку позовної давності за вимогами про стягнення пені (1 рік), підлягає стягненню на користь банку пеня за період з 17.10.2012 по 17.10.2013 року, нарахована на заборгованість по кредиту в сумі 92486,72 грн., та на заборгованість по процентах в сумі 145573,11 грн., що складатиме 8608,61 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 13548,27 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд водночас констатує, що суд першої інстанції помилково не застосував норму матеріального права (ч.4 ст. 559 ЦК України) та не перевірив наявність підстав для стягнення боргу солідарно і з поручителя.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, що підлягає застосуванню до вказаних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умова договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, тому відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_2 за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором припинилася.

Відтак підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з обох відповідачів відсутні.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення в частині задоволення позову до ОСОБА_2 слід скасувати та відмовити у задоволенні вимог до неї. Рішення в частині задоволення позову до ОСОБА_1 слід змінити, стягнувши з останнього на користь банку 92486,72 грн. заборгованості по кредиту, 145573,11 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 8608,61 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 13548,27 грн. пені за прострочення сплати процентів.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача 1510,94 грн. (3441 х 43,91 %) понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2013 року в частині задоволення позову до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2013 року в частині задоволення позову до ОСОБА_1 змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) 92486,72 грн. заборгованості по кредиту, 145573,11 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 8608,61 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 13548,27 грн. пені за прострочення сплати процентів, а також 1510,94 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 липня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк