Провадження №2/243/251/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Старовецького В.І.

за участю

секретаря судового засідання - Каліух К.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача прокурора - Кузнецової К.В.

представника третьої особи Державної

казначейської служби України - ОСОБА_2

представника третіх осіб

Міністерства юстиції України,Уповноваженого

у справах Європейського суду з прав людини,

Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду - ОСОБА_3

розглянув у відкритому підготовчому засіданні в залі суду №17 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна, за представництвом ОСОБА_4 Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури за участі третіх осіб без самостійних вимог Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Секретаріату Уповноваженого Верховної ОСОБА_3 України з прав людини, Міністерства юстиції України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, за представництвом ОСОБА_4 Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури за участі третіх осіб без самостійних вимог Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Секретаріату Уповноваженого Верховної ОСОБА_3 України з прав людини, Міністерства юстиції України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди.

Зокрема позивач ОСОБА_1 просив суд: 1) визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності ОСОБА_4 Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури прокурором Хорсом К.Б. його службових обовязків щодо внесення відомостей до ЄРДР за результатами розгляду заяви-повідомлення ОСОБА_5 № 687 від 09.11.2018 року; 2) встановити факт порушення керівником Краматорської місцевої прокуратури ОСОБА_4 Донецької

області прокурором Хорсом К.Б. присяги прокурора при розгляду заяви-повідомлення ОСОБА_1 № 687 від 09.11.2018 року, (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); 3) встановити факт порушення права ОСОБА_1 на розгляд його звернення та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та частини 1 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); 4) встановити факт порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); 5) стягнути з Держави Україна за представництвом ОСОБА_4 Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями, які порушили права позивача у сумі 134028 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 30 листопада 2018 року відкрито провадження у праві.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив залучити по справі у якості співвідповідача Державну казначейську службу України та призначити справу до судового розгляду. Надав відповідні заяви .

Представник відповідача ОСОБА_4 Донецької області - прокурор Кузнецова К.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні послалася на відзив та просила в позові відмовити, зазначивши, що справа підлягає розгляду за правилами КПК України, та просила провадження по справі закрити.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позицію прокурора, заперечував щодо вимог ОСОБА_1

Представник третіх осібМіністерства юстиції України,Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності у судовому засіданні підтримав думку прокурора щоджо закриття провадження та крім того просив вилучити Міністерство юстиції України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з участі в даній справі.

Інші учасники справи були належним чином повідомлені про місце, дату та час судового розгляду, однак до судового засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили.

Суд вислухавши думку учасників судового розгляду прийшов до наступного висновку.

Згідно положень ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) зясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так із змісту позовної заяви вбачається, що однією з вимог у даній справі є визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності ОСОБА_4 Донецької області, яка полягала в невиконанні процесуальним керівником Краматорської місцевої прокуратури ОСОБА_6 його службових обов'язків внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви-повідомлення ОСОБА_1, внаслідок чого, на думку позивача, йому було спричинено моральну шкоду, яку просив відшкодувати.

З огляду на вищевказане суд зазначає, що відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 КПК України прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах її повноважень.

Відповідно до частини першої статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті (частина третя статті 17 Закону України «Про прокуратуру»)

Частиною першою статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має

кожен, кому відомі такі факти (частина друга статті 45 Закону України «Про прокуратуру» у вказаній редакції).

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Закони України не передбачають право особи звертатися з окремим позовом до прокурора про визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених як учасником судового процесу у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» незалежність прокурора забезпечується, зокрема, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора.

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України (частина друга статті 16 Закону України «Про прокуратуру» у вказаній редакції).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини (далі також - Суд).

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «ПринцЛіхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Стосовно права на звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, то відсутність його регламентації у національному праві є розумним обмеженням, оскільки чинне законодавство передбачає інші способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Згідно з частиною третьою статті 124 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний

спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Поняття «справа, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства», стосується як справ, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих справ, які взагалі не можуть розглядатися у суді.

Отже суд доходить висновку, що не можуть бути предметом судового розгляду в порядку цивільного судочинства заявлені разом позивачем вимоги про визнання протиправною бездіяльності прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами заяви-повідомлення та про відшкодування завданої цією бездіяльністю моральної шкоди, про що і просить позивач в даному позові.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений Великою палатою Верховного Суду 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц.

Крім того в позовній заяві ОСОБА_1 зазначені також вимоги щодо встановлення факту порушення керівником Краматорської місцевої прокуратури Донецької області прокурором Хорсом К.Б. присяги прокурора, викладеної в статті 36 Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на це суд зазначає, що згідно із ч.2 ст.46 закону «Про прокуратуру» особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, складають «Присягу працівника прокуратури». Прокурор і слідчий підписують текст присяги, яка додається до особової справи.

Відповідно до ч.2 ст.462 Закону України «Про прокуратуру» прокурори та слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, зокрема у випадку порушення «Присяги працівника прокуратури» чи відмови від її прийняття;

У силу ст.8 ДСП дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обовязків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Згідно зі ст.9 статуту дисциплінарними стягненнями є:

1) догана;

2) пониження в класному чині;

3) пониження в посаді;

4) позбавлення нагрудного знака «Почесний працівник прокуратури України»;

5) звільнення;

6) звільнення з позбавленням класного чину.

Згідно із ст.. 222 КЗпП України, особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Як видно із змісту позовних вимог, позивач просить встановити факт порушення прокурором присяги, тобто фактично звертається до суду у порядку цивільного судочинства із вимогами, які можуть бути предметом розгляду в порядку дисциплінарного провадження, що в подальшому може бути предметом трудового спору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана вимога не може бути розглянута судом в порядку цивільного судочинства, оскільки має інший порядок розгляду, наслідки якого можуть бути предметом розгляду в судах.

Позов також містить вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на розгляд його звернення та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та частини 1 статті 214 КПК України та встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року .

З аналізу вказаних позовних вимог, вбачається, що всі вони є похідними та нерозривно повязані з першочерговою позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності прокурора, та фактично, дублюють цю вимогу, але шляхом встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Крім того слід зазначити, що частина 2 ст. 315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Сам по собі факт звернення до суду означає, що існування того чи іншого факту, що має юридичне значення, не є очевидним та потребує судового встановлення. Процедура такого встановлення передбачає залучення заінтересованих осіб, дослідження та оцінку доказів та вчинення інших дій, за результатом яких суд має впевнитись у беззаперечності, дійсності факту, що встановлюється. Усунення всіх сумнівів щодо факту, що має юридичне значення, тягне за собою ухвалення рішення про його встановлення.

У контексті встановлення фактів, що мають юридичне значення, йдеться про конкретні обставини, такі, що існують, а не виникнуть у майбутньому. У порядку окремого провадження можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Свободи, як можливості особи, гарантовані міжнародними актами та національним законодавством України, не можуть виникати, змінюватися або припинятися у залежності від встановлення судом того чи іншого факту. Встановлення факту, що має юридичне значення, здійснює вплив на особисті чи майнові права особи, однак вільний вибір того як саме їх реалізувати (чи не реалізувати) і є проявом свободи особи, її можливостей діяти будь-яким, не забороненим законом чином, однак у межах, визначених субєктивним правом.

З оглядом на вищенаведені фактичні обставини та норми закону, враховуючи той факт, що законодавством передбачений окремий порядок оскарження дій прокурора у кримінальному судочинстві, та не передбачено такої можливості у цивільному, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення зазначених у позовній заяві фактів, також не можуть бути предметом судового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 200, 255 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна, за представництвом ОСОБА_4 Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури за участі третіх осіб без самостійних вимог Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, Секретаріату Уповноваженого Верховної ОСОБА_3 України з прав людини, Міністерства юстиції України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Секретаріату Уповноваженогоу справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди - закрити, у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розяснити позивачу, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у порядку

кримінальному судочинства. Вимоги про відшкодування шкоди заподіяної неправомірними діями чи бездіяльністю прокурора під час досудового розслідування є похідними від наслідків розгляду скарги в порядку кримінального судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_7