Справа № 333/7259/18
Провадження № 2/333/759/19
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Здановської К.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Славутська міська рада як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувлася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Славутська міська рада як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

З 03 лютого 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2017 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, проте зареєстрована за місцем проживання батька ОСОБА_2

Позивач має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини: має власний бізнес та гнучкий графік роботи, що дозволяє забезпечити гармонійний розвиток та виховання дитини.

Відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем фактичного проживання суперечать її інтересам та суттєво обмежує реалізацію прав. Позивач проживає у будинку, де створені всі необхідні умови для проживання, виховання та утримання дитини.

Виходячи із пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, враховуючи, що рішення суду про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця проживання, позивач просить визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 10 січня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1, повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ящук О.В., у підготовче засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила судовий збір з відповідача не стягувати, залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не прибув, до суду направив свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сердюк Р.В., у підготовче засіданні не прибув, надав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутністю.

У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

03 лютого 2007 року ОСОБА_2, та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 40.

У свідоцтві про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 розірвано.

З довідки № 04-26/3-22224 від 13 грудня 2018 року, виданою Департаментом РП ЗМР вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до акту обстеження житлово- побутових умов проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 30 січня 2019 року вбачається, що остання проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 з листопада 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 Для проживання, виховання та розвитку дитини створені необхідні умови: будинок облаштований необхідними меблями та технікою, ОСОБА_4 має окрему кімнату. Загальна площа будинку складає 71,5 кв.м, з яких житлова - 50,1 кв. м., будинок складається з кухні, коридору, туалетної та ванної кімнат, облаштований комунікаціями.

Згідно із положенням ст. 19 СК України, при участь судом спорів щодо місяця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області від 04 лютого 2019 року щодо визначення місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, та проживає разом із донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною адресою. Згідно довідки загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 1 м. Славута від 30 листопада 2018 року, ОСОБА_4 навчається у вказаному закладі. За наслідками обстеження умов проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що умови проживання задовільні. Стосунки матері з донькою гарні, мати дбає про дитину, створила необхідні умови для її проживання та розвитку. З метою захисту прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю.

Частиною 2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років серед іншого є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Беручи до уваги, що місцем фактичного проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, є АДРЕСА_2, що територіально віддалено від м. Запоріжжя, суд вважає за можливе не запрошувати її до суду для дачі пояснень з питань щодо визначення її місця проживання, що передбачено ст. 12 Конвенції про права дитини та ст. 171 СК України.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, ОСОБА_2, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України Судової палати у цивільних справах від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2445цс16.Згідно зі ч. 2 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, які передбачають, що при вирішення будь-яких питань щодо дитини, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що матір'ю дитини створені необхідні умови для виховання та розвитку дитини, дитина проживає з нею, батько дитини не заперечує проти визначення місця проживання з матір'ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дітини з матір'ю.

Оскільки представник позивача просить судовий збір з відповідача не стягувати, а залишити за позивачем, згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 4, 12-13, 76, 81, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Славутська міська рада як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_1, за АДРЕСА_2

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва