Справа № 2/593/142/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. місто Бережани Тернопільської області

Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Крамаря В.М.

при секретарі судового засідання Осадці М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

з участю представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Оляніцького О.С.

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2019 року в Бережанський районний суд Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В позовній заяві позивач, посилаючись на те, що 19.03.2013 року його було незаконно затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, а 20.03.2013 року безпідставно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України. 29.05.2013 року позивачу було повідомлено про нову підозру у цьому кримінальному провадженні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2013 року відносно позивача обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 07.06.2013 року Тернопільською обласною прокуратурою обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні направлено до Бережанського районного суду Тернопільської області. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10.04.2015 року позивачу обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Таким чином щодо позивача було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 19.03.2013 року по 09.04.2015 року включно.

Вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 13.09.2017 року позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 355 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_1 такого кримінального правопорушення, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 189 КК України, яке підтримане потерпілим ОСОБА_3 , та виправдано позивача в зв`язку з недоведеністю вчинення ним такого правопорушення. Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року виправдувальний вирок залишено в силі, без змін. Таким чином, щодо позивача було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з 10.04.2015 року по 15.11.2018 року включно.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.03.2019 року, за результатами розгляду касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року, на підставі п.1 ч.3 ст. 429 КПК України , скаргу повернуто прокурору.

Посилаючись на норми ст.ст. 3, 56 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач вказує, що зазнав:

- майнової шкоди, яка полягає в тому, що він втратив заробіток, оскільки був позбавлений можливості реалізації свого конституційного права на працю, не мав реальної змоги належним чином забезпечувати себе та свою сім`ю, розмір відшкодування, на думку позивача, повинен виходити із кількості мінімальних заробітних плат за кожен місяць його перебування в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності станом на момент вирішення справи судом. А тому виходячи з того, що він перебував в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності 68 місяців, йому заподіяно майнову шкоду в розмірі 283764 грн. (4173х68=283764);

- моральної шкоди, яка полягає в порушенні його нормальних життєвих зв`язків, погіршенні здоров`я, та позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Він змушений був брати участь у допитах та інших слідчих діях, спілкуватися із працівниками правоохоронних органів, які, то погрожували тюремним строком, то просили визнати вину і тоді його звільнять від відповідальності. Під час кримінального провадження ОСОБА_1 зазнав тривалого тримання під вартою, внаслідок чого йому завдано нестерпних душевних страждань, що виразились у руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, тривалому відриві від сім`ї, позбавленні права працювати, погіршення відносин з оточуючими, що тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Він змушений був пояснювати родичам, що він не злочинець, оскільки до нього стали відноситись з підозрою, вважати його нечесною людиною та уникати спілкування з ним. Ситуація пов`язана з притягненням його до кримінальної відповідальності та перебування під вартою потягнула для позивача повну невизначеність щодо майбутнього, він був позбавлений волі, вимушений був терпіти приниження та численні побутові незручності ув`язнення. Зважаючи на вказане, а також те, що частину часу, протягом якого він перебував в статусі особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, він утримувався під вартою, а іншу частину щодо нього діяв запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, розмір відшкодування на думку позивача повинен виходити із кількості мінімальних заробітних плат за кожен місяць його перебування в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності, при цьому за час утримання під вартою моральна шкода має бути відшкодована в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць, а за час дії щодо нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання моральна шкода має бути відшкодована в двократному розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під цим запобіжним заходом. Виходячи з того, що він утримувався під вартою 25 місяців, вважає, що йому за цей період заподіяно моральну шкоду в розмірі 521625 грн. (4173х25х5=521625), щодо нього 43 місяці діяв запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, вважає, що йому за цей період заподіяно моральну шкоду в розмірі 358878 грн. (4173х43х2=358878), а всього йому заподіяно 880503 грн. моральної шкоди, за час перебування в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності (521625 НОМЕР_1 = НОМЕР_2 ).

У зв`язку з наведеним позивач просив позов задовольнити та стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 283764 грн. для відшкодування майнової шкоди та 880503 грн. для відшкодування моральної шкоди, - завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В судовому засіданні представник позивача Рубінський В ОСОБА_4 М. позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача прокуратури Тернопільської області Оляніцький О.С., проти позову ОСОБА_1 заперечив, з підстав і мотивів наведених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

- прокуратуру Тернопільської області безпідставно визначено, як співвідповідача, оскільки шкода завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових осіб і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави;

- вважає, що позовна заява містить стандартні фрази, котрі жодним чином не відображають індивідуальні психофізичні особливості позивача та не доводять виникнення у останнього моральної шкоди, оскільки до позовної заяви долучено тільки матеріали кримінального провадження і жодного доказу на підтвердження заподіяння моральної та матеріальної шкоди;

- позивачем не доведено наявність самої моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, оскільки «одним з методів доведення моральних страждань є висновки експертизи моральної шкоди»;

- позивач стверджує, що зазнав моральної шкоди, оскільки внаслідок тримання під вартою був позбавлений права працювати, однак на час затримання він мав статус непрацюючого, і позивачем не доведено реальну можливість отримати заробіток за звичайних умов;

- розмір моральної шкоди залежить від багатьох чинників і такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Окрім цього представник прокуратури Тернопільської області в судовому засіданні визнав, що до позивача було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 19.03.2013 року по 09.04.2015 року включно, а з 10.04.2015 року по 15.11.2018 року включно запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Представник відповідача Міністерства фінансів України - в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача Державної казначейської служби України - в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Судом було здійснено наступні процесуальні дії:

Ухвалою судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, - залишено без руху та надано позивачу строк для оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України десять днів з дня вручення ухвали.

25 квітня 2019 року позивачем, на виконання вимог ухвали від 18 квітня 2019 року, подано до суду оновлену позовну заяву.

Ухвалою судді від 26 квітня 2019 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Підготовче судове засідання призначено на 10 год. 00 хв. 23 травня 2019 року в залі Бережанського районного суду з участю учасників справи

В підготовчому судовому засіданні 23 травня 2019 року, ухвалою постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судом встановлено строк для подачі відповіді на відзив 5 днів з моменту отримання відзиву, по справі оголошено перерву до 14 год. 30 хв. 05 червня 2019 року.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати 05 червня 2019 року, судом задоволено клопотання представника прокуратури Тернопільської області поновлено строк для подачі заперечення на відповідь на відзив, встановлено 5-ти денний строк для подачі заперечення, по справі оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 11 червня 2019 року. Ухвалою суду від 05 червня 2019 року відзив Міністерства фінансів України на позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку на подання відзиву.

Ухвалою суду від 11 червня 2019 року розгляд справи відкладено на 17 год. 00 хв. 22 липня 2019 року, у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення про день, час і місце розгляду справи Державної казначейської служби України та Міністерства фінансів України. Продовжено строк проведення підготовчого судового засідання по справі на тридцять днів.

Ухвалою суду від 22 липня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду на 08 серпня 2019 року на 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено на 14 год. 30 хв. 02 вересня 2019 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, його представника, та задоволенням клопотання представника позивача про відкладення справи.

Суд, вислухавши вступне слово осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Судом відповідно з письмових доказів доданих до справи встановлено наступні фактичні обставини:

1) 20 березня 2013 року о 11 год. 43 хв. позивача старшим слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області за погодженням з старшим прокурором прокуратури Тернопільської області повідомлено про підозру у кримінальному провадженні від 16 лютого 2013 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України (а.с.12-13);

2) 29 травня 2013 року старшим слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області за погодженням з старшим прокурором прокуратури Тернопільської області позивача повідомлено про нову підозру у кримінальному провадженні від 16 лютого 2013 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України (а.с.14-17);

3) 07 червня 2013 року старшим прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Тернопільської області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 16 лютого 2013 року щодо позивача та інших двох осіб, відповідно до якого ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України (а.с. 18-27);

4) 12 серпня 2014 року заступником прокурора Тернопільської області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 16 лютого 2013 року щодо позивача та інших двох осіб, відповідно до якого ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 355 КК України (а.с. 28-36);

5) 13 вересня 2017 року вироком Бережанського районного суду Тернопільської області внаслідок розгляду кримінального провадження від 16 лютого 2013 року позивача визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 355 КК України та виправдано його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним такого кримінального правопорушення. ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 189 КК України, яке підтримане потерпілим ОСОБА_3 та виправдано його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним такого кримінального правопорушення. З мотивувальної частини вироку випливає, що ОСОБА_1 було затримано 19 березня 2013 року о 12 год. 20 хв.; ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2013 року щодо підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів; Ухвалою вищого спеціалізованого суду України від 10 квітня 2015 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання прибувати за кожним викликом до суду і не відлучатися з міста Бережани Тернопільської області без дозволу прокурора або суду (а.с. 37-58);

6) 15 листопада 2018 року ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду внаслідок розгляду кримінального провадження від 16 лютого 2013 року за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Тернопільської області та представника потерпілого на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2017 року апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Тернопільської області та представника потерпілого залишено без задоволення, а вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2017 року щодо позивача за ч.3 ст. 189, ч.3 ст. 355 КК України - без змін (а.с. 59-70).

Окрім цього, ті факти, що до позивача було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 19.03.2013 року по 09.04.2015 року включно, а з 10.04.2015 року по 15.11.2018 року включно запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, - визнано представником прокуратури Тернопільської області під час розгляду справи.

Таким чином, судом встановлено, що позивач перебував під вартою з 19.03.2013 року по 09.04.2015 року включно, а з 10.04.2015 року по 15.11.2018 року включно до нього застосовувався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом.

Ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону України) встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 Закону України право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій (пункт 1); моральна шкода (пункт 5).

Ст. 4 Закону України встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ст. 13 Закону України розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Виходячи з того, що щодо позивача постановлено виправдувальний вирок, який набрав законної сили, позивач має право вимагати відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України, як такий, якого незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення на його користь майнової шкоди в розмірі 283764 грн., яка полягає в тому, що він втратив заробіток, оскільки був позбавлений можливості реалізації свого конституційного права на працю, виходячи із кількості мінімальних заробітних плат за кожен місяць його перебування в статусі особи, що притягується до кримінальної відповідальності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 4 Закону України розмір сум заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення шкоди (втраченого заробітку) заподіяної лише внаслідок неможливості реалізації права на працю, суд виходить з того, коли ОСОБА_1 було позбавлено чи обмежено у праві на працю. При цьому, відомості про те, що позивача було відсторонено від роботи (посади) відсутні, а тому йому може бути відшкодовано лише заробіток за час утримання під вартою, оскільки під час утримання під вартою ОСОБА_1 був позбавлений права на свій розсуд реалізовувати своє право на працю. Застосування ж до позивача запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, зважаючи на його характер, не позбавляло та не обмежувало прав позивача на працю, зважаючи на те, що позивач ні до притягнення до кримінальної відповідальності, ні після набрання виправдувальним вироком законної сили, не працював. Виходячи з наведеного, позивачу підлягає відшкодуванню лише заробіток за час утримання його під вартою, за час застосування до позивача запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання такий заробіток відшкодуванню не підлягає.

Визначаючи розмір втраченого заробітку, внаслідок неможливості реалізації права на працю позивачем, суд погоджується з наведеним у позовній заяві обґрунтуванням, що розмір заробітку не отриманого позивачем рівний мінімальній заробітній платі, оскільки ОСОБА_1 при здійсненні свого прав на працю мав отримувати не менше як мінімальну заробітну плату. Відомості про те, що внаслідок позбавлення права на свій розсуд реалізовувати своє право на працю позивач втратив більший заробіток, відсутні.

Ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 р. № 2629-VIII у 2019 році мінімальну заробітну плату з 01 січня 2019 року установлено у місячному розмірі 4173 грн.

Як встановлено вище, позивач перебував під вартою 2 роки і 22 дні, або 24 місяці і 22 дні, виходячи з наведеного, позивач за час перебування під вартою внаслідок реалізації свого права на працю при отриманні мінімальної заробітної плати мав отримати 103212,20 грн. заробітної плати (4173 грн. х24 міс. х (4 173 грн. : 30 дн. х 22 дн.) =103212,20 грн.), а тому на користь позивача відповідно Закону України підлягає стягненню 103212,20 грн. (сто три тисячі двісті дванадцять гривень двадцять копійок) на відшкодування майнової шкоди.

При цьому суд не погоджується з аргументом прокуратури Тернопільської області наведеним на заперечення проти позову, що на час затримання ОСОБА_1 мав статус непрацюючого, і позивачем не доведено реальну можливість отримати заробіток за звичайних умов, оскільки позивач по віку є працездатним, і реалізуючи своє право на працю гарантовано має право отримати заробіток не нижче мінімальної заробітної плати.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 880503 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як встановлено вище, позивач перебував під вартою 2 роки і 22 дні, або 24 місяці і 22 дні, та 3 роки 7 місяців і 6 днів, або 43 місяці і 6 днів щодо нього діяв запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а всього ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 67 місяців і 28 днів.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України /п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» (далі постанови Пленуму ВСУ) моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, позивачу було завдано моральну /немайнову/ шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд погоджується з позивачем, що в залежності від запобіжного заходу, застосованого до нього, різнився характер і обсяг моральних страждань позивача, оскільки саме з цим пов`язані вимушеність змін стосунків з оточуючими людьми, що тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та настанні інших негативних наслідків у виді переживань через позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, спілкування з працівниками правоохоронних органів, тривалий відрив від сім`ї, невизначеності щодо майбутнього.

При цьому суд не погоджується з аргументом прокуратури Тернопільської області наведеним на заперечення проти позову, що позовна заява містить стандартні фрази, котрі жодним чином не відображають індивідуальні психофізичні особливості позивача та не доводять виникнення у останнього моральної шкоди, оскільки не наведення в позовній заяві деталізація моральних страждань позивача не свідчить про відсутність таких і, зокрема, сам факт перебування ОСОБА_1 під вартою, а в наступному виправдання позивача свідчить про те, останньому спричинено моральну шкоду, оскільки він був відірваний від сім`ї та був обмежений у правах.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВСУ у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зважаючи на ці обставини суд, приходить до висновку, що спричинену позивачу моральну шкоду слід визначити в кількості розмірів мінімальної заробітної плати, а саме: за час перебування позивача під вартою в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на місяць; за час застосування до позивача запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання в розмірі однієї мінімальної заробітної плати на місяць, оскільки такий розмір буде достатнім для розумного задоволення позивача, як потерпілої особи.

Виходячи з вказаного, позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода: за час перебування під вартою в розмірі 412848,8 грн. (чотириста дванадцять тисяч вісімсот сорок вісім гривень вісімдесят копійок) (4173 грн. х 4 х 24 міс. х (4 173 грн. х 4 : 30 дн. х 22 дн.) =412848,8 грн.); за час дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання вартою в розмірі 180273,6 грн. (сто вісімдесят тисяч двісті сімдесят три гривні шістдесят копійок) (4173 грн. х 43 міс. х (4 173 грн. : 30 дн. х 6 дн.) =180273,6 грн.), - а всього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 593122,40 грн. (п`ятсот дев`яносто три тисячі сто двадцять дві гривні сорок копійок) на відшкодування моральної шкоди.

Також суд не погоджується з аргументом прокуратури Тернопільської області наведеним на заперечення проти позову, що позивачем не доведено наявність самої моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, оскільки «одним з методів доведення моральних страждань є висновки експертизи моральної шкоди», оскільки такий аргумент спростовується наведеним вище, окрім цього, експертизи моральної шкоди не є доказом моральної шкоди та її розміру, який не може підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи аргумент прокуратури Тернопільської області наведеним на заперечення проти позову, що прокуратуру Тернопільської області безпідставно визначено, як співвідповідача, оскільки шкода завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових осіб і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави, суд виходить з того, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, якщо відповідним законом чи іншим нормативним актом передбачено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України і саме така правова позиція викладена в п. 101 постанови Пленуму ВСУ.

Ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з ст. 44 Бюджетного кодексу України державний бюджет України виконується за розписом, який затверджується Міністром фінансів України відповідно до бюджетних призначень у місячний строк з дня прийняття закону про Державний бюджет України. Міністерство фінансів України протягом бюджетного періоду забезпечує відповідність розпису Державного бюджету України встановленим бюджетним призначенням, а також відповідність розподілу бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів за загальним фондом державного бюджету за визначеними цим розписом періодами року відповідному прогнозу надходжень загального фонду державного бюджету протягом бюджетного періоду.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, які погоджені службовими особами прокуратури Тернопільської області позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоду, спричинена шкода перебуває в причинному зв`язку з неправомірними діями органів досудового розслідування і прокуратури, суд, приходить до висновку, що з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 слід стягнути 103212,20 грн. матеріальної та 593122,40 грн. моральної шкоди.

Судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 56 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 1176 Цивільного кодексу України, ст.ст. 25, 43, 44 Бюджетного кодексу України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76, 79, 80, 81, 89, 95, 259, 263, 265, 354, 355, п.15.5 розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 103212,20 грн. (сто три тисячі двісті дванадцять гривень двадцять копійок) на відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 593122,40 грн. (п`ятсот дев`яносто три тисячі сто двадцять дві гривні сорок копійок) на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків на його апеляційне оскарження.

Відомості про позивача: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відомості про відповідачів:

Прокуратура Тернопільської області, місцезнаходження - вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02910098.

Державна Казначейська служба України, місцезнаходження - вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646.

Міністерство фінансів України, місцезнаходження - вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00013480.

Дата складення повного судового рішення 12.09.2019 року.

Суддя: