Справа № 199/8696/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23.07.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.

відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідача Кушнір А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 18.02.2014 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ "Служба термінового кредитування" Кредитний договір № 07 та отримала кредит від позивача в розмірі 800,00 грн..

Відповідно до п. 3.3. Договору відповідачка зобов`язана повернути отримані грошові кошти в розмірі 800,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 224,00 грн., що разом складає 1 024,00 грн., у строк до 03.03.2014 року.

Відповідачка періодично сплачувала пеню за прострочення заборгованості та відсотки за користування кредитними коштами, а також пролонгувала кредитний договір до 03.05.2014 року.

З 24.08.2015 року відповідачка перестала сплачувати заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Служба термінового кредитування» заборгованість у сумі 26455,64 грн., яка складається з 515,68 грн. - основного боргу; 144,34 грн. - проценти за користування кредитом; 24 016,00 грн. - пеня., та судові витрати за попереднім підрахунком 1779,62 грн. .

Відповідачка у свою чергу надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позивач звернувся до суду після спливу строків позовної давності. Відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 800,0 0 грн. (п.1.2. Договору).

Строк надання кредиту - до 03.03.2014 року (п.2.1. Договору).

Пунктом 3.1.Договору передбачено, що розмір процентів, які повинен сплатити позичальник, становлять 2% за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 3.3. Договору Позичальник зобов`язується повернути кредит у розмірі, вказаному у п. 1.2. Договору, а також сплатити проценти у розмірі 224 грн., нараховані за період, починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту, тобто 03.03.2014 року, - разом 1024 грн.

Твердження позивача, що відповідачкою було неодноразово пролонговано строк Договору не відповідають дійсності, оскільки п. 2.3 Договору передбачено, що відстрочення дати повернення кредиту оформлюється шляхом укладання сторонами Договору про внесення змін до цього Договору, оскільки зазначений у п.2.3. Договір про внесення змін до Договору сторонами не укладався, то відповідно строк дати повернення кредиту не змінювався.

Таким чином, позивач звернувся з позовом до відповідача після спливу строку позовної давності, оскільки дата повернення кредиту - 03.03.2014 року, а позов подано у листопаді 2018 року, тому відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив представник ТОВ «Служба термінового кредитування» зазначив, що відповідно до п.6.1. цього кредитного договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції згідно п.6.2. кредитного договору.

Пунктом 6.2. договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту позичальник повинен сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2 % від суми кредиту, що вказані в п.1.2 цього договору за кожен день прострочення платежу за кредитним договором.

Крім того, згідно п. 9.2 кредитного договору - строк договірної позовної давності 10 років.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором від 18.02.2014 року станом на 15.10.2018 рік склала 24 676,02 грн., з яких 515,68 грн. - заборгованість за кредитом, 144,34 грн. - проценти за договором, 24 016,00 грн.- пеня за договором.

При цьому, розмір пені було визначено, виходячи з положень п.6.2. вищезазначеного кредитного договору за період 04.05.2014 року - 15.10.2018 року із розрахунку 1 626 днів прострочення.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 періодично частково сплачувала заборгованість за договором 04.03.2014 року, 23.03.2014 року, 06.04.2014 року, 19.04.2014 року, 26.05.2014 року, 30.01.2015 року, 20.03.2015 року, 29.06.2015 року, 21.08.2015 року, 23.08.2015 року, 24.08.2015 року, що свідчить про прийняття нею умов договору. Зазначені суми зараховані відповідно до положень п. 3.4 кредитного договору у такому порядку: першочергово - проценти за користування кредитом; друга черга - сума неустойки; третя ерга - сума кредиту. При цьому ОСОБА_1 діючи розумно із належною обачливістю, мала достатньо часу та можливостей ознайомитися з умовами кредитування, у тому числі при сплаті заборгованості за договором.

Оскільки ОСОБА_1 у встановлений договором строк не сплатила суму кредиту, проценти за користування грошовими коштами, тобто не виконала зобов`язання належним чином відповідно до умов договору кредиту, ці суми підлягають стягненню з неї на користь позивача.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засідання проти позову також заперечувала на просила суд застосувати строки позовної давності.

Вислухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.02.2014 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ "Служба термінового кредитування" Кредитний договір № 07 та отримала кредит від позивача в розмірі 800,00 грн.(а.с.6-7).

Відповідно до п. 3.3. Договору відповідачка зобов`язана повернути отримані грошові кошти в розмірі 800,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 224,00 грн., що разом складає 1 024,00 грн., у строк до 03.03.2014 року.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що відстрочення дати повернення кредиту оформлюється шляхом укладання сторонами Договору про внесення змін до цього Договору. Доказів укладання такого договору між сторонами позивачем мне надано.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.З ст.267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договорам, - а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22.10.1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29.01.2013 року.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власного ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, зокрема в даному випадку з 23.08.2015 року - дати внесення останнього місячного платежу по кредиту і що є моментом початку відліку строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Посилання позивача на те, що у даному договору строк позовної давності збільшено до 10 років за домовленістю сторін суд відхиляє, оскільки дані умови є несправедливими виходячи зі змісту Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує баланс добросовісності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263- 265 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 252, 257, 266, 267, 526, 627, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникли з кредитних правовідносин», Законом України «Про захист прав споживачів» суд, -

У Х В А Л И В:

Товариству з обмеженою відповідальністю Служба термінового кредитування» в позові до ОСОБА_1 про стягнення боргу, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 31.07.2019 року.

Суддя Л.Г. Якименко