ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 265/3027/17

провадження № 61-38551св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», Всеукраїнська профспілка «Народна солідарність»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», подану його представником - адвокатом Лактіоновою Ларисою Олександрівною, на постанову апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Гаврилової Г. Л., Зайцевої С. А., Пономарьової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі - ПрАТ «МК «Азовсталь»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» (далі - Маріупольська ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність»), Всеукраїнська профспілка «Народна солідарність» (далі - ВП «Народна солідарність»), про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що з 2015 року працював у ПрАТ «МК «Азовсталь» на посаді інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу.

10 квітня 2017 року його звільнено з займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а саме у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки роботодавець не дотримав вимог статей 43, 252 КЗпП України. Так, 4 січня 2017 року він став членом Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність», а 21 січня 2017 року його обрано до складу виборного органу первинної ланки профспілки.

ПрАТ «МК «Азовсталь» звернулася до Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» із поданням про розірвання з ним трудового договору, за результатами розгляду якого профспілка надала мотивовану відмову у погодженні звільнення. Згоди від вищого виборного органу профспілкової організації на звільнення відповідач також не отримав.

Незважаючи на це, наказом № 108/к від 10 квітня 2017 року ПрАТ «МК «Азовсталь» звільнило позивача з займаної посади, що суперечить вимогам законодавства про працю.

За таких обставин ОСОБА_1 просив скасувати наказ № 108/к від 10 квітня 2017 року про звільнення, поновити його на посаді інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу ПрАТ «МК «Азовсталь» з 10 квітня 2017 року і стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року, ухваленим у складі судді Міхєєвої І. М., ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з передбаченої законодавством про працю підстави і з дотриманням встановленої КЗпП України процедури. Також суд дійшов висновку, що відмова Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» у наданні згоди на розірвання трудового договору із позивачем є необґрунтованою, тому правильно не врахована роботодавцем. Твердження ОСОБА_1 про незвернення відповідача до вищого виборного органу ВП «Народна солідарність» щодо погодження його звільнення суд вважав безпідставними, оскільки встановив, що відповідне подання направлялося на юридичну і на оприлюднену у мережі Інтернет адреси профспілки, проте обидва листи повернулося до ПрАТ «МК «Азовсталь» без вручення.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року скасовано і ухвалено нове про задоволення позову.

Визнано незаконним і скасовано наказ ПрАТ «МК «Азовсталь» № 108/к від 10 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера відділу розробки регламентуючих документів за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу ПрАТ «МК «Азовсталь».

Стягнено з ПрАТ «МК «Азовсталь» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 102 267,76 гривень і 1 167,08 гривень судового збору.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що роботодавець не може надавати оцінку мотивам відмови профспілкового органу у погодженні розірвання трудового договору із працівником, тому, враховуючи обґрунтованість наданої Маріупольською ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» відмови, звільнення позивача проведено з порушенням законодавства про працю. Також суд апеляційної інстанції послався на те, що у порушення статті 252 КЗпП України ПрАТ «МК «Азовсталь» не отримало згоди вищого виборного органу ВП «Народна солідарність» на звільнення ОСОБА_1 , оскільки вказане питання ВП «Народна солідарність» узагалі не розглядала. Так як у рішенні Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» зазначалася адреса ВП «Народна солідарність», за якою необхідно звернутися із поданням про погодження звільнення позивача, проте відповідач за цієї адресою до вищого виборного органу профспілкової організації не звернувся, суд дійшов висновку про відсутність згоди на звільнення ОСОБА_1 , що є безумовною підставою для його поновлення на роботі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2018 року ПрАТ «МК «Азовсталь» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить постанову апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2018 року скасувати і залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням процесуального права.

Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 64 ГК України і не врахував, що товариство самостійно визначає чисельність працівників та штатний розпис, тому може приймати рішення про скорочення посад у разі змін в організації праці. У 2017 році ПрАТ «МК «Азовсталь» змінило обсяг робіт, які підлягали виконанню співробітниками Управління мотивації персоналу, у зв`язку з чим у більшості функцій, виконуваних позивачем, відпала потреба, що зумовило скорочення займаної ним посади.

Вважає помилковим висновок апеляційного суду про обґрунтованість відмови Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , оскільки відповідне рішення профспілки недостатньо аргументоване і містить припущення щодо звільнення позивача із мотивів помсти, яке не відповідає дійсності.

На думку заявника, товариство повністю дотримало встановлену законодавством про працю процедуру звільнення, врахувало відсутність у позивача переважного права на залишення на роботі, своєчасно попередило його про наступне вивільнення, протягом усього часу до дня звільнення пропонувало наявні на підприємстві вакантні посади, звернулося до профспілки, членом якої він є, і її вищого виборного органу із поданням про погодження розірвання трудового договору.

Вказує, що для належного виконання вимог статті 252 КЗпП України направило подання про погодження розірвання трудового договору на адресу ВП «Народна солідарність», зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також на оприлюднену у мережі Інтернет адресу, проте на час прийняття оскаржуваного наказу відповідь не надійшла, тому роботодавець керувався частиною п`ятою статті 43 КЗпП України і вважав, що профспілкова організація надала згоду на розірвання трудового договору.

Позиція інших учасників справи

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому послався на безпідставність її доводів. Зазначив, що відповідач не довів наявність на підприємстві змін в організації виробництва і праці, які свідчать про доцільність скорочення посади інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу. Вважає, що роботодавець не може надавати оцінку обґрунтованості відмови профспілкового органу у наданні згоди на звільнення працівника, так як це відноситься виключно до повноважень суду.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 7 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі і зупинено виконання постанови апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2018 року в частині стягнення з ПрАТ «МК «Азовсталь» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням виконання постанови в частині стягнення середнього заробітку за один місяць, до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 8 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що наказом № 433/к від 26 березня 2015 року ОСОБА_1 з 27 березня 2015 року прийнято на роботу в ПАТ «МК «Азовсталь», правонаступником якого є ПрАТ «МК «Азовсталь», на посаду інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу.

Наказом № 120тр від 28 грудня 2016 року «Про зміни в організації виробництва та праці в структурних підрозділах комбінату» виключено із структури та штатного розпису структурних підрозділів ПрАТ «МК «Азовсталь» посади у відповідності до додатку № 1 до наказу.

Згідно з цим додатком до переліку посад, які підлягають виключенню із структури та штатного розпису, віднесено посаду інженера відділу розробки регламентуючих документів (пункт 3).

Згідно з актом від 3 січня 2017 року ОСОБА_1 відмовився від проставлення особистого підпису про ознайомлення з наказом № 120тр від 28 грудня 2016 року «Про зміни в організації виробництва та праці в структурних підрозділах комбінату».

3 січня 2017 року в Управлінні мотивації персоналу ПрАТ «МК «Азовсталь» створено комісію для організації виконання наказу № 120тр від 28 грудня 2016 року.

6 січня 2017 року на засіданні цієї комісії погоджено запропонувати кандидатуру ОСОБА_1 як працівника, що підлягає наступному вивільненню у зв`язку із виключенням посади інженера відділу розробки регламентуючих документів зі штатного розпису.

Наказом № 1тр від 13 січня 2017 року «Про виконання наказу № 120тр від 28 грудня 2016 року «Про зміни в організації виробництва та праці в структурних підрозділах комбінату» вирішено попередити про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 31 березня 3017 року робітника Управляння мотивації персоналу, який підлягає звільненню у зв`язку зі змінами в організаційній структурі ПрАТ «МК «Азовсталь» та скороченням чисельності і штату працівників.

У пункті 1.2 цього наказу вказано про ознайомлення з ним інженера відділу розробки регламентуючих документів Управління мотивації персоналу ОСОБА_1

Наказом № 108/к від 10 квітня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Судом також встановлено, що 13 січня 2017 року, 24 січня 2017 року, 14 лютого 2017 року, 22 лютого 2017 року, 1 березня 2017 року, 14 березня 2017 року, 27 березня 2017 року, 3 та 10 квітня 2017 року ОСОБА_1 ознайомлювали із списком вакантних посад, наявних у ПрАТ «МК «Азовсталь» станом на відповідні дати.

Позивач, ознайомившись з переліком робочих місць та посад, які були вакантними на підприємстві станом на 10 лютого 2017 року, 20 лютого 2017 року, 28 лютого 2017 року, 10 березня 2017 року, 20 березня 2017 року, 30 березня 2017 року та 10 квітня 2017 року, просив надати йому повний список вакансій та виявив бажання перенавчатися з подальшим переведенням, проте від написання відповідної заяви відмовився.

З 4 січня 2018 року ОСОБА_1 є членом Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність»; про цю обставину ПрАТ «МК «Азовсталь» повідомлено 18 січня 2017 року.

23 січня 2017 року Маріупольська ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» повідомила відповідача про те, що ОСОБА_1 увійшов до нового складу виборного органу первинного профспілкового комітету.

3 березня 2017 року ПрАТ «МК «Азовсталь» звернулося до Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» з поданням щодо отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною в організації виробництва та праці на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Рішенням від 14 березня 2017 року Маріупольська ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» відмовила роботодавцю у погодженні розірвання трудового договору із позивачем.

Вказана відмова мотивована тим, що заходи щодо скорочення посади позивача проведені адміністрацією підприємства без консультацій із профспілковою організацією, тобто роботодавцем порушено порядок звільнення робітника, передбачений КЗпП України та статтею 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; фактично в Управлінні мотивації персоналу не відбулося змін в організації виробництва та праці, так як завдання Управління не змінились і докази перерозподілення тих обов`язків, що виконував позивач, між іншими працівниками Управління відсутні; ОСОБА_1 не ознайомлено із повним списком вакантних посад і не перевірено наявність у нього переважного права на залишення на роботі. Також профспілкова організація дійшла висновку, що, оскільки ОСОБА_1 виявив бажання перенавчатися з подальшим переведенням, його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України є незаконним.

Також роз`яснено, що ОСОБА_1 є членом виборчого органу Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність», тому для належного виконання вимог статті 252 КЗпП України ПрАТ «МК «Азовсталь» повинне отримати згоду на його звільнення від вищого виборного органу цієї профспілки - Центрального координаційного комітету ВП «Народна солідарність», розташованого на вул. Левандовського, 3-а у м. Києві, номер телефону .

Суд апеляційної інстанції встановив, що 3 березня 2017 року ПрАТ «МК «Азовсталь» поштою звернулося до Центрального координаційного комітету ВП «Народна солідарність» із поданням щодо отримання згоди на звільнення позивача у зв`язку зі зміною в організації виробництва та праці на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Подання були направлені рекомендованими листами за адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також за адресою, яка оприлюднена у мережі Інтернет. Вказані листи повернулися до суду без вручення адресату із відміткою «за закінченням строку зберігання».

За адресою, зазначеною у рішенні Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» від 14 березня 2017 року, відповідач до ВП «Народна солідарність» не звертався.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що неотримання ПрАТ «МК «Азовсталь» згоди вищого виборного органу ВП «Народна солідарність» на звільнення ОСОБА_1 свідчить про порушення його трудових прав та недотримання визначеної законодавством про працю процедури звільнення працівника у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників та є безумовною підставою для поновлення позивача на роботі на займаній посаді. Також суд послався на неможливість звільнення працівника за наявності обґрунтованої відмови у погодженні звільнення Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність».

Проте повністю із такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Стаття 43 КЗпП України встановлює, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки, тому вимога щодо отримання такої згоди спрямована на гарантування належного захисту працівника від незаконного звільнення.

Частинами другою, четвертою і восьмою статті 43 КЗпП України встановлено, що виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Одночасно статтею 252 КЗпП України та частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Системний аналіз вказаних норм закону дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено.

Разом з тим, згідно з частиною дев`ятою статті 43 КЗпП України у разі, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 5 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16 дійшла висновку, що у разі звільнення працівника, який є членом виборного профспілкового органу, без отримання попередньої згоди вищого виборного органу відповідної профспілки суд має зупинити провадження по справі та запитати у відповідного органу згоду на звільнення. Відсутність такого рішення на день звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про звільнення ОСОБА_1 за відсутності згоди вищого виборного органу ВП «Народна солідарність», який дане питання не розглядав у зв`язку з неотриманням подання ПрАТ «МК «Азовсталь», неправильно застосував до спірних правовідносин статті 43, 252 КЗпП України і статтю 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та дійшов помилково висновку про те, що відсутність такої згоди сама по собі є безумовною підставою для поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Встановивши, що направлені відповідачем до ВП «Народна солідарність» поштою подання про надання згоди на звільнення позивача повернулися відправнику без вручення адресату, а за зазначеною у рішенні Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» адресою відповідач до вищого виборного органу профспілкової організації не звернувся, суд апеляційної інстанції не виконав вимог частини дев`ятої статті 43 КЗпП України, не зупинив провадження у справі і не запитав згоду вищого виборного органу ВП «Народна солідарність» на звільнення позивача.

Касаційний суд, з урахуванням встановлених статтею 400 ЦПК України меж розгляду справи у суді касаційної інстанції, процесуальної можливості усунути допущене апеляційним судом порушення не має, оскільки рішення вищого виборного органу профспілкової організації є новим доказом, який підлягає оцінці відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, а касаційний суд не може встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Крім того, суд апеляційної інстанції послався на помилковість висновку суду першої інстанції щодо недостатньої обґрунтованості рішення Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» про відмову у погодженні звільнення ОСОБА_1 та зазначив, що у даному рішенні є посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення позивача.

Стаття 43 КЗпП України і стаття 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» вимагають, щоб рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору було обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналіз зазначених положень законодавства свідчить, що суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету правове обґрунтування такої відмови. У разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним за дотримання інших передбачених законодавством про працю вимог для звільнення.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції встановив, що рішення Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» про відмову у погодженні звільнення ОСОБА_1 мотивовано непроведенням консультацій із профспілковим органом щодо доцільності скорочення займаної позивачем посади; відсутність в Управлінні мотивації персоналу дійсних змін в організації виробництва та праці; неознайомлення ОСОБА_1 із повним списком вакантних посад; необхідність перевірки наявності у позивача переважного права на залишення на роботі.

Посилаючись на те, що таке правове обґрунтування є достатнім для висновку про незаконність запланованого звільнення ОСОБА_1 , апеляційний суд не спростував викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи ПрАТ «МК «Азовсталь» про те, що зміни в організації виробництва і праці в Управлінні мотивації персоналу відбулися і зумовлені відсутністю необхідності у проведенні атестації значної кількості робочих місць, що відносилося до трудових обов`язків позивача; у ОСОБА_1 немає переважного права на залишення на роботі; за увесь період до дня звільнення йому пропонувалися усі вакантні на підприємстві посади; консультації щодо скорочення чисельності і штату працівників із ВП «Народна солідарність» не проведені через прийняття наказу «Про зміни в організації виробництва та праці в структурних підрозділах комбінату» № 120тр від 28 грудня 2016 року до вступу позивача до цієї профспілкової організації.

Стаття 367 ЦПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обмежившись посиланням на те, що рішення Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» про відмову у погодженні звільнення ОСОБА_1 містить правове обґрунтування, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статті 367 ЦПК України не спростував доводи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, і не дослідив подані на їх підтвердження докази.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не виконав вимоги статей 43, 252 КЗпП України і не з`ясував, чи надає вищий виборний орган ВП «Народна солідарність» згоду на звільнення ОСОБА_1 , а також не спростував доводи відповідача щодо необґрунтованості рішення Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» про відмову у погодженні звільнення ОСОБА_1 , тобто не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, прийнята судом апеляційної інстанції постанова не може вважатися законною і обґрунтованою, тому відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене, оцінити рішення Маріупольської ППО № 141-2 ВП «Народна солідарність» про відмову у погодженні звільнення ОСОБА_1 на предмет правової обґрунтованості із урахуванням відповідних заперечень ПрАТ «МК «Азовсталь» щодо викладених у цьому рішення висновків, а такожна виконання вимог статей 43, 252 КЗпП України зупинити провадження у справі, запитати у вищого виборного органу ВП «Народна солідарність» згоду на звільнення ОСОБА_1 , оцінити отримане рішення профспілкової організації і ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

У січні 2019 року ОСОБА_1 подав клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Мотивував клопотання тим, що у судових рішеннях Верховного Суду України і Верховного Суду містяться неоднакові висновки щодо застосування одних і тих же норм матеріального права, що свідчить про неузгодженість судової практики.

Згідно з частиною п`ятою статтею 403 ЦПК України, на яку в обґрунтування клопотання послався заявник, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначені заявником обставини не свідчать про існування визначених цією статтею правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. ОСОБА_1 , мотивуючи клопотання, не зазначив, які саме норми матеріального права у подібних правовідносинах неоднаково застосовані Верховним Судом України і Верховним Судом та у чому полягає виключна правова проблема щодо їх правильного застосування.

Крім того, висновки щодо правильного застосування статей 43, 252 КЗпП України при звільненні працівника, обраного до складу виборного профспілкового органу, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16 і ці висновки враховані касаційним судом при перегляді справи.

За таких обставин касаційний суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», подану його представником - адвокатом Лактіоновою Ларисою Олександрівною, задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Донецької області від 26 червня 2018 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов