У Х В А Л А

13 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 469/222/18

провадження № 61-14433ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі ТОВ «ФК «Позика») звернулось із цим позовом, посилаючись на те, що 04 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого на підставі договору відступлення права вимоги є позивач, та відповідачкою укладено договір про надання споживчого кредиту №0 про надання кредиту у розмірі 99 900,00 доларів США строком до 03 жовтня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних.

На забезпечення виконання зобов`язань 04 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Барсковим А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 722, предметом іпотеки є нерухоме майно - земельна ділянка площею 0,2311 га, кадастровий номер 05:024:0015, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

06 липня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» було укладено договір факторингу № 81 та договір про відступлення прав вимоги № 1 за договорами іпотеки до договору факторингу № 81 від 06 липня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., зареєстрований за № 2258, відповідно до яких право грошової вимоги за кредитним договором та право вимоги за договором іпотеки відступлено ТОВ «ФК «Фінактив».

06 липня 2017 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір факторингу № 81/1 та договір про відступлення прав вимоги №1 за договорами іпотеки до договору факторингу № 81/1 від 06 липня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., зареєстрований за №663, відповідно до яких право грошової вимоги за кредитним договором та право вимоги за договором іпотеки відступлено ТОВ «ФК «Позика».

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань щодо повернення кредиту рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2009 року по справі №2-132/2009 з відповідачки стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 16 грудня 2008 року у розмірі 97 123,51 доларів США, але рішення суду не виконано та станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідачки складає

6 230 266,54 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в гривневому еквіваленті - 2 478 342,36 грн, заборгованість за процентами в гривневому еквіваленті - 3 751 924,18 грн, тому позивач просив у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 жовтня 2007 року стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 6 230 266,54 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 04 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Барсковим А. В., зареєстрованим в реєстрі за номером 722, шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки, а саме земельної ділянки площею 0,2311 га, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 (кадастровий номер :05:024:0015), будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також стягнути з відповідачки судовий збір.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області

від 21 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог

ТОВ «ФК «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто з ТОВ «ФК «Позика» на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 91,692,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки сторони договору дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб, який зазначено позивачем у позовних вимогах, то зазначений спосіб може бути застосований лише у позасудовому порядку, у зв`язку з тим вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягуючи з позивача недоплачений судовий збір, суд першої інстанції, керувався позицією висловленою у постанові Великої Палати Верховного суду від 26 лютого

2019 року у справі №907/9/17, провадження №12-76гс18 та виходив з того, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» повинна оплачуватися судовим збором у розмірі 1,5 відсотки від ставки судового збору, що підлягала сплаті на час звернення з позовом, як з вимоги майнового характеру. Ураховуючи, що ціна позову визначається за сумою боргу за кредитним договором у розмірі 6 230 266,54 грн, загальна ціна позову становить 93 454,00 грн Ураховуючи сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 762,00 грн, з позивача підлягала стягненню недоплачена сума судового збору у розмірі 91 692,00 грн.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 липня 2019 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін, апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Позика» залишено без задоволення.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

26 липня 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області

від 21 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду

від 25 липня 2019 року.

Подана касаційна скарга була залишена без руху ухвалою Верховного Суду

від 08 серпня 2019 року з наданням строку для усунення недоліку їх касаційної скарги, а саме для надання оригіналу платіжного доручення, який би підтверджував оплату ними судового збору у відповідному розмірі за подання та розгляд їх касаційної скарги.

22 серпня 2019 року до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області

від 21 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду

від 25 липня 2019 року, в якій змінно прохальну частину та викладено в новій редакції, а саме: «просить суд змінити рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2019 року у справі № 469/222/18 в частині стягнення з них судових витрат у розмірі 91 692,00 грн та 10 090,98 грн (1,5% від вартості предмета іпотеки)».

Касаційна скарга мотивована тим, що суди прийняли рішення, які суперечать постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», та позбавляє позивача права на захист порушених прав, свобод та інтересів, оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Судами обох інстанцій було встановлено, що рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2009 року у справі № 2-132/2009 з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16 грудня 2008 року становила 97 123,51 доларів США.

З позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в березні

2018 ТОВ «ФК «Позика» посилалось на те, що наявна непогашена кредитна заборгованість ОСОБА_1 - 6 230 266,54 грн, яка складається: заборгованість за тілом кредиту в гривневому еквіваленті - 2 478 342,36 грн, заборгованість за процентами в гривневому еквіваленті - 3 751 924,18 грн.

Тобто, вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованості визначена сумою в розмірі 6 230 266,54 грн та є вимогою, як про визначення судом розміру боргу ОСОБА_1 , так і про наявність підстав для звернення цього боргу на іпотечне майно.

Отже, суди дійшли висновку про те, що ці вимоги мають всі ознаки майнового спору, а тому при розподілі судових витрат позивачем має бути сплачено судовий збір за ставкою, визначеною підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (1,5 відсотка від ціни позову).

Встановивши, що ціна позову не була визначена позивачем в позові, судовий збір сплачено позивачем як за вимогу немайнового характеру, та з урахуванням висновків викладених у постанові Великої Палати Верхового Суду щодо майнового характеру спору позивача, суд першої інстанції відмовивши у задоволенні позову, обґрунтовано відповідно до приписів частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір», частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України стягнув з позивача недоплачену суму судового збору у розмірі 3 919 грн. 86 коп..

Питання судового збору регулюють положення Цивільного процесуального кодексу України та Закон України «Про судовий збір», які визначають правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Положення частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Стаття 175 ЦПК України передбачає вимоги , яким має відповідати позовна заява.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки; у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки; у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік; у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік; у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог (стаття 176 ЦПК України).

Отже, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Відтак, доводи уточненої касаційної скарги ТОВ «ФК «Позика», щодо невірного розрахунку судами обох інстанції ціни позову та судового збору, оскільки на думку скаржника спір у цій справі є немайновим та посилання у зв`язку з цим на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» не може бути прийнято до уваги, оскільки висновки судів обох інстанції про стягнення на користь держави недоплаченого при подачі позову судового збору є вірними.

Крім того, як правильно зазначено у постанові апеляційного суду, Велика Палата Верхового Суду у постанові від 26 лютого 2019 року (справа №907/9/17, провадження №12-76гс18) дійшли інших правових висновків ніж викладені у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», на які, як на підставу своїх вимог посилається скаржник, та дійшла протилежних висновків, які викладені вище.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, оскільки ухвалені судові рішення не суперечать установленій судовій практиці.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 липня 2019 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров