печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Диба І.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

представник відповідача: Олешко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 в сумі 20739,75 грн. в рахунок інфляційного збільшення грошової суми та компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, що підлягала стягненню за рішенням суду.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2017 р. стягнуто на користь ОСОБА_4 73545,17 грн. як компенсацію втрати частини доходів у пенсійному забезпеченні з квітня 2011 року до січня 2017 року включно. У зв`язку з невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили 09.05.2017 р., у передбачений Законом України «Про виконавче провадження» строк, позивач був позбавлений можливості отримати належну йому суму боргу.

Ухвалою судді від 23.09.2019 р. у справі відкрито провадження.

28 жовтня 2019 року відповідач подав письмові заперечення на позовну заяву, у яких зазначив, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2017 р. стягнуто на користь ОСОБА_4 стягнути суму 73545,17 грн. як компенсацію витрати частини доходів у пенсійному забезпеченні з квітня 2011 року до січня 2017 року включно.

Вказана постанова суду набрала законної сили 09.05.2017 р. та 15.05.2017 р. позивачеві видано виконавчий лист.

У своїх запереченнях на позов відповідачем вказано, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2017 р. у справі № 2-а-5199/2011 (провадження № 6-а/761/8/2017) стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у пенсійному забезпеченні з квітня 2011 року до січня 2017 року включно в сумі 73 545,17 грн.

Тобто, боржником є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Проте, зважаючи на те, що боржник не виконав рішення суду по справі № 2-а-5199/11 добровільно та у зв`язку з неможливістю здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника Головним управлінням відповідно до вимог пункту 33 Порядку виконання рішень було передано виконавчий лист до Казначейства для подальшого виконання за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

У порядку черговості, виконавчий лист виконаний у повному обсязі 14.08.2019 р..

Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З метою виконання постанови, позивач в порушення п. 24 Порядку виконання рішень звернувся безпосередньо до Казначейства. Для здійснення заходів щодо виконання рішення суду виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 2-а-5199/11 разом із заявою позивача від 15.05.2017 р. відповідно до порядку виконання рішень було направлено до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

29.10.2019 р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив у рамках даної справи.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив суд його задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позовну заяву, що містяться у матеріалах справи.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 48 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45), перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Згідно з п. 50 Порядку виконання рішень компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується Казначейством, якщо боржником є державний орган.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів. Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, перевіреним судом, компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, складає за період з серпня 2017 року (без урахування трьох місяців, відведені законом на перерахування коштів) до серпня 2019 року: 73545,17 грн. х 3% = 2206,36 грн. х 2 = 4412,72 грн.

При цьому, індекс інфляції за період з травня 2017 року до серпня 2019 року склав 122, 2%, таким чином, розмір індексу інфляції, що підлягає стягненню з відповідача становить 16 327, 03 грн, а саме: 73545, 17 грн х122, 2%:100%=89872, 20 грн-73545,17 грн.

За статтею 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Частиною 2 цієї статті визначено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави, її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 15.04.2015 р. № 215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року).

З огляду на положення ст.ст. 2 ЦК України та ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, сума майнової шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8, 55, 56, 129 Конституції України, Цивільного кодексу України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про стягнення відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів, інфляційне збільшення сум матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) 3 % річних від несплаченої суми, інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 20739 грн. 75 коп., шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Л. Бусик