Справа № 737/939/19
Проваждення № 2/737/374/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняЮрченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/939/18
за позовомАКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
доОСОБА_1
про стягнення заборгованості
учасники справи та представники:
позивачне з`явилася
відповідачне з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 115020,21 грн. та судових витрат у розмірі 1921 гривня.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, підписала заяву б/н від 06.10.2008 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування банківською карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві.

Відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні договору сторони керувались ст. 634, 639, 207, 638, 642 ЦК України.

Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника передбачений обов`язок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках.

Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами.

Станом на 30.06.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 394401,64 грн., яка складається з наступного:

7818,16 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

380883,48 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

5700,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 23.11.2015, згідно з яким з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було стягнуто 19114,46 грн., з яких: 7818,16 грн. - заборгованість за кредитом, 8947,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1200 грн. - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, 250 - штраф (фіксована сума), 898,31 грн. - штраф (процентна складова).

Різниця становить 376435,49 грн. яка складається з наступного:

371935,49 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

4500 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Посилаючись на ст.ст. 509,526,527,530,1054,549,610,617,598,599,1050 ЦК України, просить суд стягнути з ОСОБА_1 частину заборгованості - 115020,21 грн. за кредитним договором від 06.10.2008 року без номера, яка є заборгованістю по відсоткам за користування кредитом, та 1921,00 грн. судового збору.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, в позові наявне клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Заявлені позивачем процесуальні клопотання ґрунтуються на нормах ЦПК України та підлягають задоволенню.

Відповідач та її представник адвокат Огородник Ю. О. у судове засідання не з`явились, надаши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Також відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовних вимог не визнав та просив відмовити у їх задоволенні виходячи з наступного:

Виходячи зі змісту ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2015 року з відповідача стягнуто 7 818 грн. 16 коп. заборгованості за кредитом, 8 947 грн. 99 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1200 грн. пені та комісії за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500 грн. штрафу, 898 грн. 31 коп. штраф (процентна складова).

Тому вимога банку про стягнення з відповідача 115 020, 21 грн. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31.12.2018 року по 30.06.2019) не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Також вказує, що позивачем в позовній заяві вказано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір, підтверджується підписом у заяві.

Але, згідно положень статей 1048-1052 ЦК України істотними умовами договору є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

На підставі ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, можна припустити, що відповідно до умов та правил надання банківських послуг визначено, що тарифи, а також заява про приєднання до умов та правил становить укладений договір про надання банківських послуг.

В той же час, ПАТ КБ ПриватБанк не долучено до позовної заяви доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання відповідачем, як позичальником, умов та правил надання банківських послуг та тарифів, що в сукупності із заявою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання Банківських послуг та про досягнення згоди між сторонами щодо всіх умов кредитування.

В позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що наявна заява про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг, в якій виражена згода останнього з тим, що ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять договір про надання банківських послуг, під чим зокрема стоїть підпис останнього.

Цим підписом відповідач засвідчив, що йому були надані для ознайомлення в письмовому вигляді умови та правила надання банківських послуг.

Однак самі умови та правила надання банківських послуг не містять жодних відміток, що позичальника було ознайомлено із ними, не мають підпису Відповідача щодо згоди із цими умовами.

Відсутність підпису Відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з Відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення Відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом Відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Внаслідок вищезазначеного, між сторонами не було укладено у належній формі кредитний договір. А відтак сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору кредиту, що стосуються процентної ставки, відповідальності за порушення грошових зобов`язань, які впливають на сукупну вартість кредиту.

Окрім того, відповідач вважає, що позивачем пропущені строки позовної давності, як загальний так і спеціальний, що є підставою для відмови в позові.

У відповіді на відзив позивач повідомив, що при укладенні кредитного договору вони керувались ст. 634 ЦК України відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Також у ст. 639 ЦК України вказано якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано у декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах.

Також зазначає, що оскільки погашення заборгованості за рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 23.11.2015 року відповідачем не проводилося і рішення не виконано досі, то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а Банк продовжує здійснювати нарахування пені та відсотків.

3 метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та суму заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що 06.10.2008 року ОСОБА_1 підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ та отримала кредитну карту «Універсальна», сума кредитного ліміту становила 800 грн, базова процентна ставка за кредитним лімітом 3 % на місяць на залишок заборгованості (а.с.13)

У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 06.10.2008 року заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку складовими частинами договору.

Інших документів з підписом клієнта позивач не надав.

Підписаний відповідачем документ з зазначенням розміру процентної ставки, пені та штрафів, підстав їх нарахування, строків дії кредитного договору у справі відсутній.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором без номеру від 06.10.2008 :

- 7818 грн 16 коп. заборгованості за кредитом;

- 8947 грн 99 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом;

- 1200 грн. пені та комісії за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

- 500 грн. штрафу(фіксована частина);

- 898 грн 31 коп. штрафу(процентна складова).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 06.10.2008 року станом на 30.06.2019 року АТ КБ «Приватбанк» нарахував ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 394401,64 грн., яка складається з наступного:

371935,49 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

4500 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

У вказаному розрахунку заборгованості, зазначено, що процентна ставка (поточна та прострочена) з 06.10.2008 року становила 36,00%, з 01.01.2013 року становила 30,00%, з 01.09.2014 року становила 34,8, з 01.04.2015 року становила 43,20%.

Таким чином після винесення судом рішення від 23 листопада 2015 року про стягення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» , банком була застосована процентна ставка у розмірі 43,2 %, що не відповідає процентній ставці яка була вказана в заяві про приєднання.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після винесення судом рішення від 23 листопада 2015 року є необґрунтованими.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц.

Крім того, згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-1314цс19, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 лютого 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Водночас Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком судів попередніх інстанцій про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7818 грн. 16 коп., яка являється фактично отриманою сумою кредитних коштів, була стягнута з ОСОБА_1 на користь позивача рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2015 року.

За таких обставин, оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати відсотки за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю.

Суд вважає за необхідне зазначити, що строк дії останньої з виданих ОСОБА_1 кредитних карток закінчився 06/16 (а.с.65), рішення Куликівського районного суду від 23.11.2015 набрало законної сили 04 грудня 2015 року, тобто позивачем дійсно пропущений строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України.

Однак, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього.

Таким чином, підставою для відмови в задоволенні даного позову є відсутність доказів обумовленої у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та відсутність у позивача підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії кредитної картки 06/16.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 11 грудня 2019 року.

Суддя А. С. Лібстер