Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 753/10967/16-ц

провадження № 61-27011св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Каскад», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва

від 13 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Усика Г. І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Каскад» (далі - ПАТ «Каскад»), ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що у зв`язку із невиплатою заробітної плати та відсутністю роботи, у лютому 2016 року вона зверталась до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням. Разом з тим просила виплатити їй заборгованість із заробітної плати за період з 1997 року по липень 2012 року, видати трудову книжку з відповідним записом. Проте її не було звільнено та не виконано вимоги чинного законодавства щодо виплати заборгованості із заробітної плати та повернення їй трудової книжки з відповідним записом про звільнення.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ «Каскад» на її користь заборгованість із заробітної плати за період із березня 1997 року по червень 2012 року в розмірі 67 718,35 грн, що разом із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з травня 2012 року по

21 жовтня 2016 року становило 155 432,20 грн; середній заробіток за весь час затримки заробітної плати за період з травня 2012 року по день фактичного розрахунку, що станом на 21 жовтня 2016 року становило 61 204,85 грн; середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2016 року по 21 жовтня 2016 року - 9 928,16 грн; зобов`язати ПАТ «Каскад» видати їй трудову книжку, з належним записом про звільнення за власним бажанням з ПАТ «Каскад» за її заявою; нарахувати та сплатити страхові внески до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) та Міністерства доходів та зборів за період вимушеного прогулу та подати до ПФУ та Міністерства доходів та зборів скореговані відомості про щомісячні суми заробітку її за період з грудня 2005 року по червень 2012 року (включно).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Каскад» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 1997 року по червень 2012 року в розмірі 67 718,35 грн, що разом із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з травня

2012 року по 21 жовтня 2016 року становило 155 432,20 грн.

Стягнуто з ПАТ «Каскад» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з травня 2012 року по день фактичного розрахунку, що станом на 21 жовтня 2016 року становило

61 204,85 грн.

Стягнуто з ПАТ «Каскад» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2016 року по 21 жовтня 2016 року, що становило 9 928,16 грн.

Зобов`язано ПАТ «Каскад» видати ОСОБА_1 її трудову книжку, з належним записом про звільнення за власним бажанням з ПАТ «Каскад» за її заявою.

Зобов`язано ПАТ «Каскад» нарахувати та сплатити страхові внески до ПФУ та Міністерства доходів та зборів за період вимушеного прогулу та подати до ПФУ та Міністерства доходів та зборів скореговані відомості про щомісячні суми заробітку ОСОБА_1 за період з грудня 2005 року по червень 2012 року (включно).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня

2017 року зобов`язано ПАТ «Каскад» видати ОСОБА_1 її трудову книжку з належним записом про звільнення за власним бажанням з 08 лютого 2016 року з ПАТ «Каскад» за її заявою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушені вимоги статті 116 КЗпП України, зокрема не здійснено повного розрахунку із позивачем при звільненні та не повернуто трудову книжку, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Каскад» задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 02 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, зобов`язання видати трудову книжку з належним записом про звільнення, та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 05 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні указаних вимог.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, зобов`язання видати трудову книжку з належним записом про звільнення та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивач не була звільнена з роботи, а тому такі вимоги є безпідставними. Разом з тим, задовольняючи вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та зобов`язання нарахувати та сплатити страхові внески, а також подати до ПФУ та Міністерства доходів та зборів скореговані відомості про щомісячні суми заробітку позивача, виходив з того, що вказані вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач у період з березня 1997 року по червень 2012 року виконував свої зобов`язання щодо виплати позивачу заробітної плати не належним чином у зв`язку із чим утворилась заборгованість із заробітної плати, докази щодо виплати суми такого боргу відсутні. Крім того, несплата відповідачем до відповідних органів страхових внесків, призвела до не зарахування до трудового стажу позивача, чим порушила право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 31 липня 1975 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до державного підприємства виробничого об`єднання «Київський радіозавод»

(далі - ДП ВО «Київський радіозавод»).

У 1996 році шляхом реорганізації ДП ВО «Київський радіозавод» створено державне підприємство Дослідно-експериментальний завод» (далі -

ДП Дослідно-експериментальний завод»), а з 11 грудня 1998 року у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного майна» ДП «Дослідно-експериментальний завод» перетворено у відкрите акціонерне товариство «Каскад» (далі - ВАТ «Каскад»).

У 2016 році ВАТ «Каскад» у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми перейменовано у ПАТ «Каскад».

11 грудня 1998 року ОСОБА_1 зараховано на посаду завідуючої господарством ВАТ «Каскад».

03 лютого 2016 року ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням, проте їй було відмовлено, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 з відповідним написом голови правління ПАТ «Касакад» ОСОБА_2

Згідно з копією особової картки працівника та індивідуальної відомості про застраховану особу від 02 червня 2016 року, видану Управлінням ПФУ в Дарницькому районі м. Києва, відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати за період з березня 1997 року по червень 2012 року (включно), що разом становить 67 718,35 грн.

Відповідач не заперечував проти наявності указаної заборгованості перед позивачем, доказів про те, що така заборгованість погашена не надано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Ї

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не була звільнена з ПАТ «Каскад», апеляційний суд обґрунтовано вважав, що позовна вимога про зобов`язання видати трудову книжку задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частин 2, 5 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що вказані норми права передбачають санкцію до роботодавця у разі не виплати усіх належних сум звільненому працівникові, тому встановивши, що позивач не була звільнена з роботи, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, зокрема, і щодо заборгованості із заробітної плати, оскільки вони регулюються спеціальним законодавством - Кодексом законів про працю України.

Аналогічний правовий висновок містить у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15.

Таким чином, правильними є висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, оскільки указана норма не регулює спірні правовідносини.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, зобов`язання видати трудову книжку з належним записом про звільнення та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що такі вимоги є безпідставними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводиться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило