КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року місто Київ.

Справа 757/56847/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3496/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року, (ухвалену у складі судді Батрин О.В., інформація про дату складання повного тексту ухвали відсутня) про відмову у відкритті провадження

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії.

Не погодившись з такою ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження.

Вказувала, що місцевим судом були порушені та/або неправильно застосовані: норми матеріального права - ст.ст. 9, 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - "Закон про реєстрацію"), та норми процесуального права - ст. 19 ЦПК України, ст.ст. 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України

Вважає хибним висновок місцевого суду про те, що у даній справі відповідач (приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Доценко І.П), у відповідності до норм Закону про реєстрацію, наділений владними управлінськими функціями, і, отже, є суб'єктом владних повноважень, що унеможливлює розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства.

Оскільки предметом позовної заяви є визнання протиправною та скасування постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та зобов'язання вчинити нотаріальну дію у формі видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто в даній справі оскаржено дії приватного нотаріуса, які не пов'язані із виконанням Закону про реєстрацію.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно- владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Факт смерті людини (зокрема, з природних причин) є підставою для припинення та виникнення цивільних прав та обов'язків (зокрема, щодо договорів особистого виконання, правовідносин із спадкування тощо).

Відносини спадкування врегульовані Книгою Шостою ЦК України.

З огляду на зазначене, правовідносини спадкування за законом, в тому числі щодо вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є цивільними правовідносинами, і в силу ч. 1 ст. 19 ЦПК України підлягають розгляду судами саме в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відкритті провадження, місцевий суд виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у вказаних конкретних правовідносинах відсутній спір про право, та наявний публічно-правовий спір, тому вказаний спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Висновок суду про те, що спір є публічно-правовим, обґрунтований тим, що у даній справі відповідач у відповідності до норм Закону "Про реєстрацію" наділений владними управлінськими функціями і, отже, є суб'єктом владних повноважень, що унеможливлює розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з таким висновком, оскільки суд не з'ясував змісту поданої позовної заяви та порушив процесуальні норми.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Предметом позовної заяви є визнання протиправною та скасування постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та зобов'язання вчинити нотаріальну дію у формі видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто в даній справі оскаржено дії приватного нотаріуса, які не пов'язані із виконанням Закону про реєстрацію.

Стаття 2 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду та постановлений оскаржуваних ухвал) завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пункт 1 частини першої статті З КАС (у згаданій редакції) справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини першої статті 17 КАС (у зазначеній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті З КАС).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно - правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовими та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.".

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Факт смерті людини (зокрема, з природних причин) є підставою для припинення та виникнення цивільних прав та обов'язків (зокрема, щодо договорів особистого виконання, правовідносин із спадкування тощо).

Відносини спадкування врегульовані Книгою Шостою ЦК України.

З огляду на зазначене, правовідносини спадкування за законом, в тому числі щодо вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є цивільними правовідносинами, і в силу ч. 1 ст. 19 ЦПК України підлягають розгляду судами саме в порядку цивільного судочинства.

Так, як ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам, а також враховуючи, що ухвала суду перешкоджає подальшому провадженню у справі, вона підлягає скасуванню з передачею справи до того ж суду для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, оскільки питання відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги має бути вирішено судом першої інстанції при ухваленні судового рішення за результатами вирішення спору по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 13 лютого 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.