Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 639/8971/14-ц

провадження № 61-33458св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 квітня 2017 року у складі судді Єрмоленко В. Б. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання припиненим договору поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 05 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - ПАТ «Морський транспортний банк»), правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у сумі 248 384,19 доларів США, з яких: 202 880 доларів США - на споживчі потреби, 45 504,19 доларів США - на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,9 % річних, у строк до 04 серпня 2028 року включно та передачі в іпотеку нежитлових приміщень 1-го поверху

№ 2-1-2-8 у житловому будинку літ. «А-6» загальною площею 85,1 кв. м на АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 серпня 2008 року між ПАТ «Морський транспортний Банк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи оплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом

на 08 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі, яка в еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становила 12 822 100 грн.

Посилаючись на те, що у зв`язку з укладенням додаткових угод до договору поруки від 05 серпня 2008 року обсяг відповідальності поручителя за договором поруки збільшився на 95 409,59 доларів США, проте позивач такої згоди не надавала, ОСОБА_1 просила суд визнати договір поруки припиненим.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 квітня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що правові підстави для припинення договору поруки, з урахуванням додаткових угод до договору поруки

від 05 серпня 2008 року, відсутні, оскільки банк отримав письмову згоду поручителя на підвищення відсоткової ставки за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок судово-почеркознавчої експертизи від 30 листопада 2016 року складений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, в частині дотримання строків на проведення експертизи, оскільки вказана експертиза була проведена через 20 днів після призначення експертизи судом, що викликає сумніви у правильності складеного висновку. У зв`язку з чим позивачем було заявлено клопотання про проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи. Проте, у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 639/8971/14-ц (провадження № 61-33458св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 серпня 2008 року між ПАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у сумі 248 384,19 доларів США,

з яких: 202 880 доларів США - на споживчі потреби, 45 504,19 доларів США - на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,9 % річних, у строк до 04 серпня 2028 року включно та передачі в іпотеку нежитлових приміщень 1-го поверху

№ 2-1-2-8 у житловому будинку літ. «А-6» загальною площею 85,1 кв. м на АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 серпня 2008 року між ПАТ «Морський транспортний Банк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи оплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

28 травня 2009 року між ПАТ «Морський транспортний Банк» та

ОСОБА_2 , зі згоди дружини ОСОБА_1 , укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої повернення кредиту повинно здійснюватися боржником з 01 травня по 31 жовтня 2009 року у розмірі 10 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, тобто зі зменшенням процентів за користування, ніж передбачено кредитним договором, з 01 листопада

2009 року по 31 жовтня 2010 року у розмірі 14,35 %, а з 01 листопада

2010 року по 04 серпня 2028 року включно у розмірі 12,9 % річних, як встановлено кредитним договором.

28 травня 2009 року між ПАТ «Морський транспортний Банк» та

ОСОБА_1 , зі згоди чоловіка ОСОБА_2 , укладена додаткова угода № 1 до договору поруки від 05 серпня 2008 року.

16 листопада 2009 року між сторонами укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої ОСОБА_2 повинен здійснювати повернення кредиту з 05 серпня 2008 року по 30 квітня

2009 року у тому ж розмірі, як і встановлено кредитним договором - 12,9 %, з 01 травня по 24 жовтня 2009 року зі зниженим до 10 % річних, з 25 жовтня 2009 року по 19 квітня 2010 року, тобто на 6 місяців - 15,8 % річних, а потім з 20 квітня 2010 року до закінчення строку дії кредитного договору - 12,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості.

16 листопада 2009 року між ПАТ «Морський транспортний Банк» та ОСОБА_1 , зі згоди чоловіка ОСОБА_2 , укладена додаткова угода № 2 до договору поруки від 05 серпня 2008 року.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом

на 08 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі, яка в еквіваленті за курсом НБУ становила 12 822 100 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 на обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що на додаткових угодах до договору поруки підпис від імені ОСОБА_1 виконаний не позивачем, а іншою особою.

Таким чином, вона на погоджувала збільшення відсоткової ставки, що потягло збільшення її відповідальності.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував, що позивач ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_2 підписали додаткові угоди до договорів кредиту та поруки особисто. Однак, з метою затягування повернення кредитних коштів заперечували щодо цих обставин та зверталися неодноразово до суду з позовами, зокрема, про визнання недійсними договору поруки, розірвання договору поруки, визнання недійсною додаткової угоди № 2 до кредитного договору, визнання кредитних договорів недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 січня 2014 року у справі № 639/2810/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 травня

2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсною додаткової угоди № 2 до кредитного договору від 05 серпня 2008 року, укладеної 16 листопада

2009 року, відмовлено.

У травні 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 05 травня 2015 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про призначення експертизи задоволено. Призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу.

Листом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз

(далі - Харківський НДІСЕ) від 17 травня 2016 року повідомлено про залишення ухвали суду від 05 травня 2015 року без виконання у зв`язку з несплатою позивачем вартості експертизи.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 08 липня 2016 року провадження у справі відновлено.

Після відновлення провадження у справі, у судовому засіданні позивач заявила клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, надавши квитанцію про перерахування вартості робіт щодо проведення експертизи.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 09 листопада

2016 року призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 30 листопада 2016 року підписи від імені ОСОБА_1 у додаткових угодах № 1

від 28 травня 2009 року та № 2 від 16 листопада 2009 року до договору поруки від 05 серпня 2008 року, укладених між ВАТ «Морський транспортний банк» і ОСОБА_1 , розташовані в рядку «поручитель» кожної з трьох сторін та в графі «поручитель» та рядку «підпис» виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_1 Рукописний запис « ОСОБА_1 » у пункті 8 «реквізити і підписи сторін» рядку «П. І. Б.» додаткової угоди № 2 від 16 листопада 2009 року до договору поруки виконаний також ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить частині першій статті 559 ЦК України.

Встановивши, що оригінали зазначених додаткових угод підписані банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка надала свою згоду на укладання додаткових угод чоловіком ОСОБА_2 на зазначених у цих угодах умовах, ОСОБА_2 отримав особисто екземпляр додаткових угод разом з графіком погашення кредиту та розрахунком сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов`язань позичальника, та врахувавши висновок судово-почеркознавчої експертизи

від 30 листопада 2016 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що висновок судово-почеркознавчої експертизи від 30 листопада 2016 року складений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, в частині дотримання строків на проведення експертизи, є необґрунтованими, оскільки строки, термін та графік проведення експертизи встановлюється експертною установою. Тому проведення експертизи експертною установою у строк, який визначається самою установою (у короткий чи більш тривалий) не може впливати на правильність вказаного висновку та свідчити про його невідповідність чинному законодавству.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо заявленого клопотання про проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, не погоджуючись з вказаним висновком судово-почеркознавчої експертизи від 30 листопада 2016 року,

ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що протягом тривалого часу експертом витребовувались додаткові матеріали при призначенні експертизи у 2015 року, а вже через 20 днів експерт надав категоричний висновок, що у позивача викликає сумніви у правильності цього висновку експерта.

Відповідно до частини другої статті 150 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Проте, позивач не зазначила обґрунтованих мотивів, в чому є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з недостатнім мотивуванням та істотним порушенням процесуальних норм, які регламентують порядок проведення експертизи. Висновки експертизи є категоричними та мотивованими, тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції є достатньо обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк