ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/63/19 Номер провадження 22-ц/814/3010/19Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Давидівський дар» в інтересах якого апеляційну скаргу подав його представник - адвокат Попович І.В. на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2019 року (ухвалену суддею Ощинською Ю.О., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Давидівський дар» про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Пирятинського районного суду Полтавської області перебуває справа №544/63/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Давидівський дар» про визнання правочину недійсним.

07 жовтня 2019 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшла заява представника позивача Ткаченко Н.М. про забезпечення позову шляхом накладення заборони на засівання земельної ділянки після збору врожаю 2019 року, яка розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області площею 3,7233 га, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №511059, виданого 29.08.2008 Пирятинською районною державною адміністрацією.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2019 рокузаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Давидівський дар» про визнання правочину недійсним задоволено.

Заборонено засівання земельної ділянки після збору врожаю 2019 року, яка розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області площею 3,7233 га, належної ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №511059, виданого 29.08.2008 Пирятинською районною державною адміністрацією.

З даною ухвалою суду не погодилося Товариство з обмеженою відповідальністю «Давидівський дар» в інтересах якого апеляційну скаргу подав його представник - адвокат Попович І.В., в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права прохає ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2019 року скасувати.

Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Зокрема вказує, що вжиті заходи забезпечення позову не є співрозмірними з заявленими вимогами, та порушують збалансованість інтересів сторін. Також зазначає, що позивачем недоведено яким чином невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим чи утруднить виконання рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи був присутній представник апелянта, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи в судове засідання не з?явилися.

Позивач по справі на момент розгляду справи був повідомлений про відкриття апеляційного провадження за апеляцією відповідача, проте правом на подання відзиву, інших процесуальних документів не скористався, в подальшому повістки про виклик до суду тривалий час не отримував, а тому був повідомлений через засоби мобільного зв`язку, номер якого останній вказував, як засіб зв`язку з позовній заяві. Даний факт пітверджений телефонограмою складеною секретарем. Зважаючи на строки розгляду справи, зміст оскаржуваного рішення суду, важливість питань, які ним вирішені для сторін, колегія суддів визнала повідомлення позивача належним та прийшла до висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішенняє невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заявуОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що сумніви позивача щодо утруднення виконання рішення мають об`єктивні підґрунтя. Так, у разі визнання додаткової угоди до договору оренди землі № 103 від 18.02.2008, укладеної між позивачем та представником відповідача, недійсною, позивач не зможе розпоряджатися належним йому майном повною мірою у разі засівання відповідачем земельної ділянки, що призведе до неможливості своєчасного виконання рішення суду.

Крім того, суд зазначив, що підставою визнання додаткової угоди недійсною є саме заміна відповідачем сторінок такої угоди, а згідно висновку технічної експертизи № 17-3/662 від 11.06.2019 перші аркуші у двох примірниках додаткової угоди від 24.11.2014 до договору оренди землі № 103 від 18.02.2008, змінювалися, що свідчить про можливі неправомірні дії відповідача відносно позивача та необхідність ефективного захисту порушених прав позивача.

Тому, задоволення даної заяви в разі задоволення позову забезпечить фактичне та своєчасне виконання судового рішення та ефективний захист порушених прав позивача.

Однак, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства та матеріального права, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

З виділених матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Давидівський Дар» є користувачем земельної ділянки, яка розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області площею 3,7233 га, на підставі договору оренди землі №103 від 18.02.2018 року та додаткової угоди, яка зареєстрована у встановленому законом порядку.

Тому вжиття заходів забезпечення позову порушує права ТОВ «Давидівський Дар», як орендаря земельної ділянки, оскільки фактично оскаржуваною ухвалою суду Відповідачу заборонено використовувати земельну ділянку, разом з тим, укладений договір оренди землі є діючим і ТОВ «Давидівський Дар» продовжує сплачувати орендну плату та нести витрати щодо сплати земельного податку.

Заборона засівання земельної ділянки, фактично призводить до блокування господарської діяльності орендаря - ТОВ «Давидівський Дар» і за умови недоведеності наявності порушення прав позивача у зв`язку з укладенням спірних правочинів свідчитиме про його неспіврозмірність та порушуватиме збалансованість інтересів сторін у справі.

Крім того, земельні ділянки взяті в оренду з певною метою: здійснення господарської діяльності та отримання прибутку. Не проведення робіт у відведені для цього строку матиме наслідком повного зупинення сільськогосподарського циклу, можливість розпочати який настане тільки у наступному році. Отже, заборона орендарю ТОВ «Давидівський Дар» проводити засівання на орендованій ним земельній ділянці матиме суттєві наслідки для останнього у вигляді збитків.

В матеріалах справи відсутні будь-які рішення суду з приводу оспорюваного договору оренди, які б беззаперечно ставили під сумнів його правомірність та правомірність дій відповідача щодо використання земельної ділянки згідно з умовами договору.

Заявник мотивував підстави звернення з заявою тим, що внаслідок виконання посівних робіт буде значно утруднено виконання рішення суду, ухваленого на користь ОСОБА_1 . У той же час, застосований захід забезпечення більш спрямований не на забезпечення виконання можливого рішення суду, а на захист прав позивача при витребуванні земельної ділянки від відповідача в разі задоволення позову, хоча таких вимог останнім не заявлено.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, той факт, що внаслідок неможливості проведення посівів та ухвалення несприятливого рішення за позовними вимогами ОСОБА_1 , ТОВ «Давидівський дар» зазнає матеріальних збитків. Окрім цього, заборона використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та на підставі умов договору є втручанням у господарську діяльність товариства.

В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У зв`язку з цим суд чи суддя повинні роз`яснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

З урахування вищевикладеного колегія суддів вважає, що висновок суду щодо застосування судом заборони ТОВ «Давидівський дар» на засівання земельної діялнки після збору врожаю 2019 року є такими, що не відповідає заявленим цілям та вимогам справедливості, оскільки забезпечивши ефективне поновлення прав позивача, у разі ухвалення сприятливого рішення, значною мірою порушуються права відповідача ТОВ «Давидівський дар».

Тому, вжиті заходи забезпечення позову не можна назвати обґрунтованими та співрозмірними завленим вимогам, а також розумними і справедливими, оскільки вжиті заходи забезпечення позову порушують збалансованість інтересів сторін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «Давидівський дар», скасування ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2019 року та постановлення нової ухвали по суті поданої скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Давидівський дар» - задовольнити.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2019 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Давидівський дар» про визнання правочину недійсним - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 10 грудня 2019 року.

Головуючий: _____________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ______________ Т.В. Одринська _____________ В.П. Пікуль