Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 755/2727/15-ц

провадження № 61-29637св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Київська міська рада, ОСОБА_2 ,

треті особи: головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду міста Києва

від 07 вересня 2017 рокуу складі колегії суддів: Борисової О. В.,

Гаращенка Д. Р., Левенця Б. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що 14 лютого 1975 року між позивачкою та ОСОБА_7 був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі, у них народились діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4

25 вересня 1998 року згідно з розпорядженням № 2277 відділу приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації міста Києва квартира АДРЕСА_1 була приватизована в рівних долях на ОСОБА_7 та його матір ОСОБА_8

11 березня 2009 року ОСОБА_8 подарувала 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 своєму онуку ОСОБА_9 та його дружині ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

На час смерті ОСОБА_7 постійно проживав з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 18 лютого 1992 року до дня смерті. Знятий з реєстраційного обліку 22 листопада 2011 року.

У вказаній квартирі також була зареєстрована його матір ОСОБА_8 з

18 лютого 1992 року до дня смерті. На даний час в квартирі ніхто не зареєстрований. Мати спадкодавця померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Заповіт ОСОБА_7 не складав. У першу чергу право на спадкування на майно спадкодавця ОСОБА_7 мають позивач та його діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Інших спадкоємців немає.

ОСОБА_1 звернулася до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за № 913. Діти до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини не зверталися.

ОСОБА_1 отримала відмову нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру.

Правовстановлюючий документ, а саме оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не має можливості надати до нотаріальної контори, оскільки вказаний документ знаходиться у власника іншої частини квартири ОСОБА_2 , яка в свою чергу відмовляється його надати як позивачу, так і до нотаріальної контори.

ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка має достатні правові підстави на визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, як спадкоємиця першої черги після померлого ОСОБА_7 , а вказане нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавця, що на момент смерті належало йому на праві власності.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_10 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі

4 019,40 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_11 та неповнолітнього ОСОБА_12 , в інтересах якого діє його матір ОСОБА_2 . Апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду, позбавлений процесуальної можливості вчиняти такі дії.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

27 вересня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 через засоби поштового зв`язку подавВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня

2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що в апеляційній скарзі викладено надумані та помилкові доводи, що не відповідають дійсності, вводять суд в оману, суперечать матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Доводи інших учасників справи:

13 грудня 2017 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить касаційну скаргу

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 відхилити, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопад 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Дніпровського районного суду міста Києва.

У листопаді 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 03 червня 2019 року № 479/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-29637св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи:

14 лютого 1975 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

За час перебування у шлюбі, у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

25 вересня 1998 року відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації міста Києва видано свідоцтво про право власності на жило відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 загальною площею 43,5 кв.м на праві власності в рівних долях належить ОСОБА_8 та ОСОБА_7

20 березня 2009 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір дарування частини квартири згідно з яким ОСОБА_8 подарувала 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43,5 кв.м, жилою площею 27,0 кв.м, а ОСОБА_9 та ОСОБА_2 прийняли у дарунок 1/2 частину вказаної квартири в рівних частинах кожний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

ОСОБА_7 за час свого життя заповіт не складав.

Згідно довідки ЖРЕО № 403 від 24 листопада 2014 року ОСОБА_7 з

18 лютого 1992 року та до дня смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та знятий з реєстраційного обліку 22 листопада 2011 року.

На час смерті ОСОБА_7 , його мати ОСОБА_8 також була зареєстрована у вказаній квартирі з 18 лютого 1992 року до дня її смерті та знята з реєстраційного обліку 06 листопада 2012 року.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_7 згідно з статтею 1216 ЦК України є: його дружина - ОСОБА_1 , діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та мати померлого ОСОБА_8

01 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_7

Державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справи № 913 щодо майна померлого ОСОБА_7

05 січня 2012 року ОСОБА_8 звернулася до Двадцять другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина - ОСОБА_7

Вказана заява була посвідчена державним нотаріусом Двадцять другої київської державної нотаріальної контори та зареєстрована в реєстрі за

№ 2-13.

Тобто, ОСОБА_8 є такою, що прийняла спадщину після смерті її сина ОСОБА_7

26 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_7 , також ОСОБА_1 зазначала, що документи на квартиру у неї відсутні.

26 листопада 2014 року державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори було направлено лист № 37-37/02-14

ОСОБА_1 в якому було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_7 немає можливості, у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні правовстановлюючі документи на вказану частину квартири.

Діти померлого ОСОБА_7 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не зверталися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а також не подавали заяв про відмову від прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 (мати ОСОБА_7 ).

13 червня 2008 року ОСОБА_8 було складено заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Гавловською І. О. та зареєстровано в реєстрі за № 5926 відповідно до якого ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповіла: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_9 ; житловий будинок та земельну ділянку на якій він знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 - ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в рівних долях кожному; усі права та обов`язки ОСОБА_8 , які належали їй на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе майно (крім майна зазначеного вище), де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати

ОСОБА_8 на день її смерті і на що вона за законом матиме право - ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в рівних долях кожному.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на майно, яке їй належало.

Спадкоємцями після померлої ОСОБА_8 є: ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та діти померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , згідно зі статтею 1266 ЦК України - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Згідно матеріалів спадкової справи № 136/2013 заведеної Сьомою київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлої ОСОБА_8

16 березня 2013 року ОСОБА_11 звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою № 342 про прийняття спадщини що залишилася на день смерті ОСОБА_8 . Також остання зазначала, що крім неї спадкоємцями за заповітом є ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , який помер в 2011 році. Спадкоємців згідно з статті 1241 ЦК України немає.

16 березня 2013 року ОСОБА_9 звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою № 343 про прийняття спадщини що залишилася на день смерті ОСОБА_8 .

Тобто ОСОБА_11 та ОСОБА_9 є такими, що прийняли спадщину після померлої ОСОБА_8 .

Згідно матеріалів спадкової справи № 136/2013 онуки померлої

ОСОБА_8 - діти померлого ОСОБА_7 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_9 .

Спадкоємцями після померлого ОСОБА_9 є: його дружина - ОСОБА_2 , неповнолітній син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та батько - ОСОБА_14 .

Сьомою київською державною нотаріальною конторою 09 жовтня 2013 року була заведена спадкова справа № 483/2013 щодо майна померлого

ОСОБА_9

09 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою № 1399 про прийняття спадщини, що залишилася на день смерті її чоловіка ОСОБА_9

09 жовтня 2013 року ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_12 звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою

№ 1400 про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9

09 жовтня 2013 року ОСОБА_16 звернувся до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою № 1401 в якій останній від прийняття спадщини за законом, що залишилася після смерті його сина ОСОБА_9 відмовився на користь неповнолітнього сина померлого - ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_12 прийняли спадщину після померлого ОСОБА_9

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення по справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем неповно визначено суб`єктний склад учасників справи, що унеможливило розгляд справи по суті, а суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості залучення до участі у справі співвідповідачів.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня

2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко