Справа № 211/5728/19
Провадження № 2-з/211/34/19
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

19 вересня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Сарат Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову. В обґрунтування заяви послався на те, що ОСОБА_1 має намір подати позов про визнання спільною сумісною власністю подружжя. Вказавши, що існує реальна, потенційна загроза втрати майна, яке ще не отримало статусу спільної сумісної власності подружжя та завдання їй значної матеріальної шкоди, оскільки ОСОБА_3 може в будь-який момент здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб з метою погашення власних боргів, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. В зв`язку з чим просить суду накласти арешт на майно: гараж на території овочевої бази № 2, нежитлову будівлю бондарного цеху, 2 нежитлові будівлі, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 10,11,12; вантажний автомобіль Газель, номерний знак НОМЕР_1 , легковий автомобіль Хундай, номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Згідно частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

З абезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частини 1,2 статті 150 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі Постанова) судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Дотримуючись означених вимог закону суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки до заяви не додано належних та допустимих доказів факту належності вказаного майна, на час подання відповідної заяви, відповідачу, що виключає можливість накладення арешту на зазначене майно.

Враховуючи викладене та норми законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову ґрунтується лише на необґрунтованих припущеннях та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151 -153 ЦПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н. О. Сарат