Справа № 347/1259/18
Провадження № 22-ц/4808/264/19
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта - ОСОБА_3 та її представника -

ОСОБА_4; представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Косівського районного суду, постановлену суддею Крилюк М.І. 18 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Косівського районного суду від 18 грудня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову. Постановлено в порядку забезпечення позову накласти арешт на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_3, де б воно не знаходилося в межах суми, що не перевищує 350 000 грн.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неспівмірність вжитих заходів забезпечення позову. Зокрема, зазначає апелянт, судом першої інстанції було накладено арешт на належне їй майно в межах суми 350 000 грн, в той час як ціна позову в даному спорі складає 293 136 грн. При цьому, зазначає апелянт, позивач не заявляла клопотання про збільшення розміру позовних вимог, а лише в усному порядку повідомила про свій намір збільшити розмір позовних вимог в подальшому в процесі розгляду справи. Також ОСОБА_3 звертає увагу суду на те, що факт невизнання нею позовних вимог в повному обсязі, а лише частково, не являється доказом ухилення від виконання нею майбутнього рішення суду. Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що вжиті заходи забезпечення позову перешкоджатимуть її господарській діяльності, яка полягає у реалізації готової продукції, що згідно оскаржуваної ухвали також перебуває під арештом. Посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні відомості, які б свідчили про її можливі недобросовісні дії як відповідача та наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_5

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги заперечила, вказавши при цьому, що нею 20 грудня 2018 року подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме збільшено розмір боргу за договором позики до 311 698,40 грн. Також позивач зазначила, що до суми забезпечення позову у розмірі 350 000 грн вона включила інші можливі витрати, зокрема суму судового збору, витрати на правову допомогу, вартість за проведення можливої експертизи. Крім того ОСОБА_5 зауважила, що просила накласти арешт не на усе майно, а лише на майно в грошовому виразі. Посилаючись на вищезазначене, просить ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній. Додатково ОСОБА_3 зазначила, що з нерухомого майна у неї є лише будинок, в якому вона зареєстрована та проживає, а з рухомого - автомобіль з іноземною реєстрацією, яким вона володіє на підставі довіреності. Окрім того, апелянт вказала, що вона є пенсіонером і її єдиним джерелом існування, окрім пенсійного забезпечення, є пошиття одягу (крім трикотажного) на замовлення, виготовлення аксесуарів. А тому вважає, що накладення арешту на рухоме майно, в тому числі і на виготовлені нею вироби, що зберігаються вдома, позбавить її доходів, які вона одержує від зазначеної діяльності.

Представник позивача ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги заперечив. Додатково зазначив, що позивачем 20.12.2018 року було подано заяву про збільшення позовних вимог до 311 698,40 грн, а тому, на його думку, накладення арешту на майно відповідача в межах суми 350 000 грн є співмірним з розміром заявлених позовних вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову в даній справі, суд першої інстанції, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду та наклав арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 в межах суми, що не перевищує 350 000 грн. Однак, повністю погодитись із цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Згідно статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Із змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Косівського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 293 136 грн, провадження по якій відкрито судом 05 липня 2018 року (а.с.8).

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_5 посилалася на те, що часткове визнання відповідачем ОСОБА_3 боргу за договором позики свідчить про її намагання уникнути цивільно-правової відповідальності за свої дії, а тому невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду (а.с.10).

Приймаючи до уваги істотну суму грошових коштів, які вимагає повернути позивач, а саме 293 136 грн, які у разі задоволення позовних вимог підлягають стягненню із відповідача, апеляційний суд вважає, що імовірність відчуження до ухвалення судового рішення належного ОСОБА_3 нерухомого майна, на які в подальшому може бути звернуто стягнення під час виконання рішення суду, існує. Тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_5 про застосування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із сумою, в межах якої суд першої інстанції наклав арешт на майно ОСОБА_3 у розмірі 350 000 грн, оскільки вона не відповідає розміру заявлених ОСОБА_5 позовних вимог - 239 136 грн на час постановлення оскаржуваної ухвали.

У зв'язку із вищенаведеним, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити суму, в межах в межах якої накладається арешт на майно ОСОБА_3 з 350 000 грн до 293 136 грн, тобто до розміру позовних вимог позивача ОСОБА_5 станом на час постановлення ухвали про арешт майна відповідача.

Апеляційний суд відхиляє посилання позивача ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно на суму 350 000 грн, нею були включені інші витрати по справі та збільшено розмір позовних вимог до 311 698,40 грн, оскільки як вбачається із долученої в судовому засіданні копії заяви про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_5, остання була подана лише 20 грудня 2018 року, тобто після постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про вжиття задів забезпечення позову.

Також апеляційний суд вважає, що з резолютивної частини оскаржуваної ухвали слід виключити посилання про накладення арешту на рухоме майно відповідача ОСОБА_3, оскільки з'ясовано, що вона займається підприємницькою діяльністю (виготовлення і продаж одягу), а арешт рухомого майна за місцем її проживання, зокрема, виготовленої нею продукції, може перешкодити у її господарській діяльності.

Крім того, апеляційний суд акцентує увагу на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, і можуть бути скасовані у випадку визнання позовних вимог необґрунтованими.

З огляду на вищенаведене є підстави для зміни ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 18 грудня 2018 року змінити, зменшивши розмір суми, в межах якої накладається арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 до 293 136 грн.

Виключити з резолютивної частини зазначеної ухвали посилання про накладення арешту на рухоме майно.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк