"08" лютого 2019 р. Справа №489/7005/18
Провадження №2/489/447/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
08 лютого 2019 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Товарна Біржа «Нерухомість - Південь» про визнання договору кіпівлі-продажу дійсним,
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору №5759 від 07.12.2002 року купівлі-продажу гаражу №51 в АГК «Салют» в м. Миколаєві, гараж з підвалом, загальною площею 21,90 кв.м. із цегли, зареєстрований Товарною Біржою «Нерухомість-Південь» 07 грудня 2002 року, зареєстрований в ММБТІ 24.01.2003 р. за №59, укладений між ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_4, з іншого боку. На теперішній час він не має можливості реалізувати свої права як власника, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
07 грудня 2002 р. між ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_4, з іншого боку, був укладений договір №5759 від 07.12.2002 року купівлі-продажу нерухомого майна гаражу №51 в АГК «Салют» в м. Миколаєві.
Вказаний гараж, який ОСОБА_3, придбав у відповідача по даній справі, згідно договору купівлі-продажу, з гаражем, загальною площею 21,90 кв.м із цегли.
Раніше гараж №51 в АГК «Салют» в м. Миколаєві належав відповідачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на гараж №51 від 02.12.2002 року, виданого Адміністрацією Ленінського району виконкому Миколаївської міської Ради на підставі рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів №554 від 18.12.1981 року, зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстровий №59 від 02.12.2002 року.
Договір №5759 від 07.12.2002 року купівлі-продажу нерухомого майна гараж №51 в АГК «Салют» в м. Миколаєві був зареєстрований Товарною Біржою «Нерухомість-Південь» 07 грудня 2002 року.
Згідно відомостей КП ММБТІ від 07.12.2018 року, відповідно до паперових носіїв інвентарної справи станом на 28.12.2012 року право власності на гараж №51 в АГК «Салют» в м.Миколаєві зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №5759 від 07.12.2002 року, виданого Товарною Біржою «Нерухомість-Південь» та зареєстрованого в КП ММБТІ 24.01.2003 року за №59.
Договір купівлі-продажу вказаного гаражу підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло.
На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку.
Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 2002 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу гаража повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.
Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права після придбання нерухомого майна, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений.
Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню.
Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати повязані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Товарна Біржа «Нерухомість - Південь» про визнання договору кіпівлі-продажу дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір №5759 від 07.12.2002 року купівлі-продажу гаражу №51 в АГК «Салют» в м. Миколаєві, гараж з підвалом, загальною площею 21,90 кв.м. із цегли, зареєстрований Товарною Біржою «Нерухомість-Південь» 07 грудня 2002 року, зареєстрований в ММБТІ 24.01.2003 р. за №59, укладений між ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_4, з іншого боку.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНКОПП НОМЕР_1.
Відповідач: ОСОБА_4, остання відома адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено «08» лютого 2019 року.