Дата документу 19.09.2019 Справа № 320/3434/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3016/19 Головуючий у 1-й інстанції: Горбачова Ю.В.
Є.У.№ 320/3434/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С., Подліянової Г.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 40 676,38 грн. та судових витрат. В обґрунтування повних вимог зазначав, що наказом ХНУВС від 10.08.2010 року № 403о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 30.08.2010 та присвоєно звання рядовий міліції. Наказом ХУНВС від 05.07.2014 № 142 о/с ОСОБА_1 відрахували зі складу курсантів та відкомандирували до ГУМВС України в Київській області для подальшого проходження служби. Наказом ГУМВС України в Київській області від 20.02. 2015 № 94 о/с відповідача звільнено в запас Збройних сил за власним бажанням. 01.09.2010 на виконання вимог Закону України від 20 грудня 1999 року № 565-ХІІ «Про міліцію» та наказу МВС від 14.05.2007 № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України між відповідачем ХНУВС та ГУ МВС України в Запорізькій області» укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з наказом та довідкою-розрахунком витрат, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 40 676,38 грн. З витягом з даного наказу відповідач ОСОБА_1 ознайомлювався під час переведення з курсу на курс та був згоден. Листом ГУМВС України в Київській області від 25.05.2015 № з/вх.-404, який отримано позивачем 10.03.2015, повідомлено ХНУВС про звільнення відповідача зі служби в органах внутрішніх справ. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не відшкодував витрати на своє навчання, просив стягнути їх у судовому порядку.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати пов`язані з утримання, а саме грошові кошти в розмірі 21 662,08 грн., яка складається: із грошового забезпечення в розмірі 11 826,56 грн., продовольчого забезпечення в розмірі 4567,01 грн., речового забезпечення в розмірі 2746,88, вартості житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв в розмірі 2521,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ судовий збір в розмірі 852,16 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позову ХНУВС зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не повинен відшкодовувати витрати зі сплати комунальних послуг за період його навчання і проживання у гуртожитку, а також за триразове харчування в їдальні. Незалежно від того, чи проживав курсант у розташуванні ХНУВС або за його межами, він відвідував навчальні заняття, а отже користувався комунальними послугами і повинен їх відшкодувати.

Копія апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження вручені 02.09.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до норм статті 360 ЦПК України, відповідач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що вважає рішення суду першої інстанції не законним та не обґрунтованим, таким що не відповідає нормам законодавства, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що відповідно до витягу з наказу ХНУВС від 10.08.2010 року № 403о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС з 30.08.2010 та присвоєно звання «рядовий міліції» (а.с.5).

01.09.2010 на виконання вимог Закону України від 20.12.1999 № 565-ХІІ «Про міліцію» та Наказу МВС від 14.05.2007 № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України між відповідачем, ХНУВС та ГУ МВС України в Запорізькій області» укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Договір)(а.с.8-10).

Відповідно до п. 2.3.6 Договору у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі в органах внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно витягу з наказу ХНУВС від 05.07.2014 № 142 о/с ОСОБА_1 відраховано зі складу курсантів та відкомандирували до ГУМВС України в Київській області для подальшого проходження служби (а.с.6).

Наказом ГУМВС України в Київській області від 20.02.2015 № 94 о/с відповідача лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» в запас Збройних сил за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням), що підтверджується копією витягу з наказу (а.с.7).

За змістом статті 9 Закону України від 20.12.1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі Закон № 565-XII), чинного на час виникнення спірних відносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону № 565-XII, підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З наведених норм убачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, був звільнений наказом ГУ МВС України в Київській області від 20.02.2015р. за №94 о/с з органів внутрішніх справ України відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» в запас Збройних сил за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням)

Такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби .

В той же час, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС у редакції Закону № 2147-VIII, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.12. 2018 у справі №804/285/16 , якою переглянула попередні висновки з цього питання у постановах від 14.03. 2018 у справі № 461/5577/15-ц та від 31.10. 2018 у справі № 820/5761/15, в яких спори з питання відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи під час навчання у вищому навчальному закладі МВС, яка у подальшому перебувала на публічній/державній службі, Верховний Суд відносив до юрисдикції цивільного суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув увагу, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність у відповідності до ст. 377 ЦПК України скасувати рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі та роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 липня 2019 року у цій справі скасувати із закриттям провадження у справі.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: Судді