Справа № 182/2043/19
Провадження № 2/0182/1801/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.09.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Багрової А.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну стягнення аліментів.

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про зміну стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 02.11.2010 року по справі № 2-5367/10 з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 20.09.2010 року до досягнення повноліття.

З часу прийняття рішення про стягнення аліментів вартість та рівень життя виросли, що потребує додаткових витрат на утримання доньки. Крім того, відбулись зміни у сімейному законодавстві, які набули чинності 08 липня 2017 року, відповідно до яких розмір аліментів не може бути меншими 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила змінити розмір стягуваних на її користь аліментів та стягувати з відповідача аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідачу про розгляд справи відносно нього у суді відомо, ухвалу суду від 19.08.2019 року про прийняття справи до провадження суддею ОСОБА_4 А.Г. ОСОБА_2 . отримав 05.09.2019 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.30). Відзив на позов відповідач не надавав.

Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавалось.

Процесуальні дії у справі.

Провадження по справі було відкрито ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду І.В. Тихомирова 16.04.2019 року, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов (а.с.16).

19.08.2019 року справу було прийнято до свого провадження суддею Багровою А ОСОБА_5 Г. у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 у відставку (а.с.22). Того ж дня постановлено ухвалу про витребування відомостей про доходи відповідача (а.с.23).

Судом встановлено:

Сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 02.11.2010 року по справі № 2-5367/10 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісячно, починаючи з 20.09.2010 року і до повноліття дитини (а.с.7).

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Дана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.08.2018 року № 459/2181/17.

Натомість, виходячи з сукупності приписів п.п. 1,3 ч. 1 ст. 2, п.п. 1 ч.1,2 ст. 18, ч.3,4,6 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності таким нормативним актом та винесення відповідної постанови роботодавцеві боржника, якщо аліменти з нього стягуються за місцем роботи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Жодних доказів про погіршення свого матеріального стану чи стану здоров`я позивач суду не надала.

З позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з позовом є виключно внесення змін в чинне законодавство щодо розміру стягуваних аліментів.

Однак такі доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів.

Окрім того, позивачем не доведено покращення матеріального стану відповідача.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, середньомісячний дохід позивача ОСОБА_1 становить 6563,96 грн. (а.с.32) та перевищує середньомісячний дохід відповідача ОСОБА_2 , який складає 4978,99 грн. (а.с.32 на зв.).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки її позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 користувалася передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» пільгою щодо звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви про зміну розміру аліментів.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати по справі на суму 768,40 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,206,263-265 ЦПК України, ст.ст. 141,181,182,183,192 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Судовий збір по справі компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення до або через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 19.09.2019 року.

Дані про учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: А. Г. Багрова