Справа № 550/851/19
Провадження № 2-о/550/23/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Михайлюк О.І.,

при секретарі судового засідання Шукевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чутове заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Національної поліції в Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ :
Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт безпосередньої участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01.02.2015 року по 30.10.2015 року, в забезпеченні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що в період часу з 16.08.2008 року по 30.10.2015 року він проходив службу в ГУМВС України в Донецькій області, з 30.10.2015р. на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 26.10.2015р. №323 о/с відряджено для проходження служби до УМВС України в Полтавській області.

Однак в наказі Першого заступника керівника Антитеростичного центру при СБУ №347 від 13.12.2015р. допущено помилку при вказанні дати виключення з сил та засобів, а саме замість 30.10.2015р. зазначено 06.11.2015р., що не збігається з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 26.10.2015 року №323 о/с.

У зв`язку з виниклою помилкою ОСОБА_1 було відмовлено в наданні довідки про безпосередню участь в Антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, так як відсутня чинна інформація щодо виключення його з сил та засобів, які приймали участь в АТО.

Перевіркою, проведеною ГУНП у Донецькій області, було встановлено, що ОСОБА_1 було зараховано до складу сил та засобів, які беруть забезпеченні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період з 01.02.2015р. до 06.11.2015р., але в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про виключення зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з метою виконання службових завдань від 13.12.2015р. №347 було виявлено помилку у даті виключення з 06.11.2015р., а не з 30.10.2015р.

Заявник у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, а також зазначив, що заяву підтримує повністю та просить її задовольнити.

Заінтересована особа представник ГУНП у Донецькій області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій зазначив, що управління кадрового забезпечення прийнято рішення щодо направлення документів заявника для встановлення йому статусу учасника бойових дій з довідкою, яка є в наявності, тому на теперішній час немає необхідності у встановленні факту, що має юридичне значення. Крім того, зазначена у заяві вимога не повинна розглядатися як встановлення факту, що має юридичне значення, так як внесення змін до наказу про залучення та виключення з АТО повинно розглядатися в порядку адміністративного судочинства шляхом розгляду заяви до АТЦ при СБУ про зобов`язання вчинити певні дії, а саме внести зміни до наказу про залучення/виключення з АТО.

Враховуючи, що учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно листа СБУ №33/7-П-469/138 від 06.05.2019 року внесення будь-яких змін до наказів керівника ОШУ АТО (командирів ОТУ) наказми керівника АТЦ при СБУ виходить за межі його повноважень (а.с.17).
Згідно листа ГУНП у Донецькій області від 03.04.2019р. №22аз/лк вбачається, щоперевіркою, проведеною ГУНП у Донецькій області, було встановлено, що ОСОБА_1 було зараховано до складу сил та засобів, які беруть забезпеченні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період з 01.02.2015р. до 06.11.2015р., але в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про виключення зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з метою виконання службових завдань від 13.12.2015р. №347 було виявлено помилку у даті виключення з 06.11.2015р., а не з 30.10.2015р .(а.с.18-19).

З архівного витягу галузевого державного архіву Міністерства оборони України вбачається, що ОСОБА_1 вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення. 06.11.2015 року (а.с.22).

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист передбачені цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Пунктом 20 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам, категорії таких осіб, терміни їх участі в АТО чи в забезпеченні її проведення, а також райони АТО визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї норми Закону № 3551-XII Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок, який визначає процедуру надання зазначеного статусу вказаним особам та категорії таких осіб.

Абзацом третім пункту 2 Порядку (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі у бойових діях) встановлено, що статус учасника бойових дій надається особам, визначеним у пункті 20 Закону № 3551-XII.

Пунктом 4 Порядку визначено перелік документів про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових.

Для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - це документи про залучення до виконання завдань АТО в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим пункту 4 (витяги з наказів, документи про направлення у відрядження, витяги з бойових наказів, розпоряджень, донесень, журналів бойових дій, оперативних завдань, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв, інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення) або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом з такою особою брали участь в АТО та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) зі Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами.

За змістом положень пункту 5 Порядку рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в Міністерстві оборони України (далі - комісія). А в разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання - відповідною міжвідомчою комісією. Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом.

Пунктом 8 Порядку передбачено право осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, самостійно звернутися до відповідної комісії в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій. Установлено, що рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

Пунктами 6, 7, 9 Положення (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту участі в бойових діях), затвердженого на виконання Закону № 3551-XII і Порядку, встановлено, що вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які у складі добровольчих формувань брали участь в АТО, покладається на комісії або Генерального штабу Збройних Сил України, або Міністерства оборони України, або військової частини НОМЕР_1 , або командувань видів Збройних Сил України - залежно від того, до складу якого з військових формувань такі добровольчі формування були включені.

Комісії приймають рішення щодо визнання таких громадян учасниками бойових дій на підставі документів, перелік яких відповідає вищезазначеному переліку, встановленому пунктом 4 Порядку (підпункт 5 пункту 11 Положення).

У переліку документів про безпосереднє залучення особи до виконання завдань АТО в районах її проведення, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, немає судового рішення про встановлення факту участі особи в бойових діях (пункт 4 Порядку, пункт 11 Положення).

Не містить положень про можливість встановлення такого факту для надання статусу учасника бойових дій на підставі судового рішення й Закон № 3551-XII.

Разом з тим відповідно до пункту 14 Положення у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами (аналогічна норма міститься у пункті 15 Положення в чинній редакції).

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 256-259 ЦПК України(тут і далі положення зазначених норм - у редакції, чинній на час ініціювання ОСОБА_1 цієї заяви).

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України, окрім фактів, визначених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 258 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Згідно із заявою ОСОБА_1 встановлення факту участі в АТО необхідне йому для отримання статусу учасника бойових дій. На підтвердження цього факту заявник послався на наявність вищевказаних документів, які підтверджують допущену помилку при вказанні дати виключення з сил та засобів. При цьому до комісії, уповноваженої розглядати матеріали про визнання осіб учасниками бойових дій, ОСОБА_1 не звертався.

З аналізу норм Порядку та Положення вбачається, що встановлення факту участі особи в АТО є складовою процесу надання їй статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії). Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій. Під час вирішення комісією питання про надання особі статусу учасника бойових дій підлягають дослідженню ті самі обставини, на які заявник посилався, обґрунтовуючи заяву про встановлення факту його участі у АТО.

Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому заявник не навів обставин, які б свідчили про неможливість отримання документа, що посвідчує його участь у бойових діях в інший спосіб. Адже в силу положень Порядку та Положення показання певних осіб, визначених ними, входить до переліку документів, які підтверджують участь у бойових діях та надаються до відповідної комісії для підтвердження такої участі.

Зазначення у пункті 14 Положення про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях.

Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу учасника бойових дій та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні учасником бойових дій, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту участі у бойових діях разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.

З урахуванням наведеного зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №233/2929/17.

Крім того, суд зазначає, що заінтересована особа ГУНП у Донецькій області повідомило, що управлінням кадрового забезпечення прийнято рішення щодо направлення документів ОСОБА_1 для встановлення йому статусу учасника бойових дій з тією довідкою, що безпосередньо є в наявності. Однак заявник наполягав на задоволенні заяви про встановлення вищевказаного юридичного факту з підстав, зазначених вище, у судовому порядку.

Відповідно до вищевикладеного, зважаючи на вищевказану подану заяву ГУНП в Донецькій області про те, що управління кадрового забезпечення прийняло рішення щодо направлення документів заявника для встановлення йому статусу учасника бойових дій з довідкою, яка є в наявності, у зв`язку з чим, як зазначила заінтересована особа, на теперішній час немає необхідності у встановленні факту, що має юридичне значення, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76, 259, 263, 265, 315, 319 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Національної поліції в Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник ОСОБА_1 ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа Головне управління Національної поліції в Донецькій області, юридична адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, .

Суддя О. І. Михайлюк