Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 601/2120/17

провадження № 61-41596ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області, у складі судді Мочальської В. М., від 13 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Дикун С. І., Парандюк Т. С., від 05 липня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, щорішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2008 року з ОСОБА_2 стягнуто на його користь 5 385,15 грн завданої майнової шкоди, 1 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а також 710,85 грн судових витрат.

Позивач зазначав, що вказане рішення було виконане відповідачем лише у вересні 2017 року, відповідно до якого з відповідача на його користь стягнуто певні суми шкоди, а тому вважає, що таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, а відтак є грошовим зобов`язанням.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 , з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 34 850,16 грн інфляційних втрат, три проценти річних, 640,00 грн судового збору, 320,00 грн за вимогу про забезпечення позову, 2 500,00 грн за надання правової допомоги, 1000 грн очікуваних судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до правовідносин, які виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, що підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У липні 2018 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог та при цьому неправильно застосував положення статті 625 ЦК України до виниклих правовідносин.

Крім того, апеляційний суд розглянув його апеляційну скаргу на рішення місцевого суду неповноважним складом суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_4 у касаційному провадженні № 61-41596св18 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справу розподілено судді-доповідачу.

13 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2008 року у справі № 2-840/08 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 385,15 грн спричиненої майнової шкоди, 1 000, 00 грн моральної шкоди, а також 710, 85 грн судових витрат.

19 січня 2009 року Кременецьким районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 2-840/08 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 385,15 грн спричиненої матеріальної шкоди, 1 000,00 грн моральної шкоди та 710,85 грн судових витрат.

23 січня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

27 квітня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.

27 травня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 54324154 від 15 вересня 2017 року борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 погашений повністю, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-840/08, виданого 19 січня 2009 року Кременецьким районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 096,00 грн майнової і моральної шкоди - закінчено.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо доводу касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу неповноважним складом суду, колегія суддів виходить із таких міркувань.

Із матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 квітня 2018 року згідно із протоколом автоматичного розподілу судової справи від 29 травня 2018 року розподілено судді Сташківу Б. І. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Хома М. В., Костів З. О. (а.с. 145).

За протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи від 07 червня 2018 року суддю Костіва З. О. у зв`язку з перебування у відпустці замінено на суддю Парандюк Т. С. (а.с. 149).

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи від 21 червня 2018 року суддю Хому М. В. у зв`язку з перебування у відрядженні замінено на суддю Дикун С. І. (а.с. 149).

05 липня 2018 року Апеляційним судом Тернопільської області у складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Дикун С. І., Парандюк Т. С., прийнято постанову, якою залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції - без змін (а.с. 168-171).

Таким чином, справу в апеляційному суді було розглянуто повноважним складом суду, а доводи заявника про те, що апеляційний суд розглянув його апеляційну скаргу на рішення місцевого суду неповноважним складом суду є необґрунтованими.

Із наявного у матеріалах справи аудіозапису судового засідання апеляційного суду, що відбулось 05 липня 2018 року, вбачається, що справу було розглянуто у складі колегії суддів: Сташківа Б. І. (головуючий), Дикун С. І., Парандюк Т. С.

Водночас із протоколу судового засідання від 05 липня 2018 року вбачається, що справу № 601/2120/17 було розглянуто у складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Дикун С. І., Храпак Н. М., однак ця обставина є підставою для подання зауваження на протокол судового засідання, а не підставою для скасування судового рішення.

Щодо доводів заявника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 625 ЦК України, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2008 року у справі № 2-840/08 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 385,15 грн спричиненої майнової шкоди і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, дійшли необґрунтованого висновку щодо відсутності між сторонами грошових зобов`язань, які ОСОБА_2 належним чином не виконував.

Наведене дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Отже, у справі, яка переглядається, положення статті 625 ЦК України суди застосували неправильно.

ОСОБА_1 має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували право ОСОБА_1 на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду незалежно від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, однак неправильно застосували наведені вище норми матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову(висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 14-254цс19)).

Заборгованість:5 385,15 грнПеріод прострочення:з 04 грудня 2014 року по 04 грудня 2017 року
Відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції

ЗаборгованістьПеріод простроченняІндекс інфляції
зподнів
5 385,15 грн04 грудня 2014 року31 грудня 2014 року28124,9% (р/р)
5 488,01 грн01 січня 2015 року31 грудня 2015 року365143,3% (р/р)
7 864,32 грн01 січня 2016 року31 грудня 2016 року366112,4% (р/р)
8 839,50 грн01 січня 2017 року15 січня 2017 року15100,9% (м/м)
8 877,99 грн16 січня 2017 року15 лютого 2017 року31101,1% (м/м)
8 975,65 грн16 лютого 2017 року15 березня 2017 року28101,0% (м/м)
9 065,41 грн16 березня 2017 року04 грудня 2017 року264101,8% (м/м)

ФормулаВідсотки

28 / 365 ? 24,9% ? 5 385,15 грн102,86 грн
43,3% ? 5 488,01 грн2 376,31 грн
12,4% ? 7 864,32 грн975,18 грн
15 / 31 ? 0,9% ? 8 839,50 грн38,49 грн
1,1% ? 8 877,99 грн97,66 грн
1,0% ? 8 975,65 грн89,76 грн
264 / 31 ? 1,8% ? 9 065,41 грн1 389,64 грн
Разом:5 069,90 грн
Відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми

ЗаборгованістьПеріод прострочення
зподнів
5 385,15 грн04 грудня 2014 року04 грудня 2017 року1097

ФормулаВідсотки

3% ? 1097 / 365 ? 5 385,15 грн485,55 грн
Разом:485,55 грн
Підсумкова заборгованість: 5 555,45 грн.

Враховуючи принцип розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що до стягнення із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 підлягає сума трьох процентів річних у розмірі 485,55 грн та інфляційних втрат у розмірі 5 069,90 грн за період з 04 грудня 2014 року по 04 грудня 2017 року, а також 640,00 грн судового збору за подання позовної заяви, 960,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 1 280,00 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

До суду першої інстанції на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу заявником надано такі документи:

- договір про надання правової допомоги від 28 листопада 2017 року, укладений між заявником та адвокатом Зембра Є. Й. (а.с. 33-35);

- акт наданих послуг (додаток 2) (а.с. 94, 96, 98);

- рахунок-фактура наданих послуг (додаток 3) (а.с. 95, 97, 99);

- довідка (додаток 4), відповідно до якої заявник сплатив за надану правничу допомогу 4 992,00 грн (а.с. 100).

Виходячи із положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Враховуючи обставини і складність справи та беручи до уваги подані заявником докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що заявником надано до суду необхідні докази понесення витрат за надання правової допомоги, тому заявник має право на компенсацію таких витрат за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 485,55 грн та інфляційні втрати у розмірі 5 069, 90 грн за період з 04 грудня 2014 року по 04 грудня 2017 року, а всього 5 555,45 грн (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень сорок п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640,00 грн судового збору за подання позовної заяви, 960,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 1 280,00 грн судового збору за подання касаційної скарги та 4 992,00 грн витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська