Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 643/8701/16-ц

провадження № 61-25759св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова у складі судді Горбунової Я. М. від 10 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Котелевець А. В., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») про захист прав споживачів, розірвання договору карткового рахунку та визначення розміру заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 квітня 2013 року між нею та АТ «ОТП Банк» укладено договір карткового рахунку № НОМЕР_1 . Протягом 2013-2014 років вона використовувала кошти відповідно до умов договору та щомісячно вносила необхідні платежі, проте у травні 2016 року втратила роботу і разом з нею всі свої джерела прибутків, у зв`язку з чим не має можливості надалі виконувати свої зобов`язання за спірним договором.

Вважаючи ці обставини такими, що суттєво впливають на спірні договірні стосунки, ОСОБА_3 просить розірвати договір карткового рахунку № НОМЕР_1 від 15 квітня 2013 року, укладений між нею та АТ «ОТП Банк» та визначити розмір заборгованості за даним кредитним договором з урахуванням усіх сплачених коштів на погашення заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена наявність одночасно чотирьох умов для розірвання договору за рішенням суду, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів безпідставно суттєво звужують обсяг цивільно-правового регулювання судовою владою, упереджено трактують норми матеріального права. Крім того зі змісту договору не вбачається, що ризик зміни обставин несе зацікавлена особа.

Відзив до суду касаційної інстанції не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із Московського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу № 643/8701/16-ц призначено до судового розгляду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 15 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та АТ «ОТП Банк» укладено договір карткового рахунку № НОМЕР_1 , відповідно умов якого остання отримала картку строком до березня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 сплачувала необхідні платежі за вказаним договором протягом 2013-2014 років, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 посилається на те, що у травні 2016 року вона втратила роботу і разом з нею всі свої джерела прибутків, у зв`язку з чим не має можливості надалі виконувати свої зобов`язання за спірним договором, а тому вважає ці обставини такими, що суттєво впливають на спірні договірні стосунки та просить спірний кредитний договір розірвати.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За умовами статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Умовами частини першої статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах

Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Ураховуючи зазначені норми матеріального права та посилання ОСОБА_3 на втрату роботи, як на підставу розірвання кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про недоведеність позивачем наявності визначених частиною другою статті 652 ЦК України підстав для розірвання вказаного договору. При цьому, уклавши кредитний договір, ОСОБА_3 та АТ «ОТП Банк» погодили усі його істотні умови, у тому числі щодо строку, суми кредитування, процентної ставки тощо, й не визначили таку істотну обставину зміни чи розірвання договору, як факт втрати позивачем роботи. Оскільки суди відмовили у розірванні договору, то доводи касаційної скарги в частині безпідставності відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором є похідними від вимог про розірвання договору, а тому суди зробили правильній висновки про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів щодо їх оцінки.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило