КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 569/14618/19-ц

номер провадження: 22-ц/824/622/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року, у складі судді Пінкевич Н.С. у справі за позовом ОСОБА_1,ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелканова Дениса Михайловича, товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання поруки припиненою, визнання недійсним та скасування написів, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелканова Д.М., у якому з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 26 березня 2018 року, остаточно просили:

- визнати договір поруки №131085 від 01 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») припиненим та зобов'язати повернути всі документи на предмет іпотеки, які наявні у ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелканова Д.М.;

- витребувати з незаконного володіння ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 246,9 кв.м, житловою площею - 83,2 кв.м та земельну ділянку площею 0,1049 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язати виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно;

- застосувати наслідки ст.387 ЦК України та визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ЩелкановаД.М. №30634551 від 26 липня 2016 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 246,9 кв.м, житловою площею 83,2 кв.м, та №30634954 від 26 липня 2016 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1049 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ТОВ «Кей-Колект» і зобов'язати виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме та рухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 185 000 доларів США. 01 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2 зобов'язався перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов'язань за вказаним вище договором про надання споживчого кредиту. Також на забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, 01 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 246,9 кв.м, житловою площею 83,2 кв.м та земельну ділянку площею 0,1049 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначали, що у червні 2009 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про зміну умов кредитного договору, згідно з яким банк змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, зазначивши строк його погашення - 31 день з дня направлення письмової вимоги, тобто з 03 липня 2009 року. ПАТ «УкрСиббанк» протягом встановленого законом шестимісячного строку, а саме, з 03 липня 2009 року по 03 грудня 2009 року не пред'явило вимоги до поручителя ОСОБА_2, тому позивачі вважали, що порука є припиненою відповідно до вимог ст.559 ЦК України.

Вказували, що 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, за яким ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту на суму 100 000 грн. Однак ТОВ «Кей-Колект» додатково нарахувало до вказаного боргу відсотки, штрафи та пеню. Вказували, що відповідно до ст.514 ЦК України ТОВ «Кей-Колект» не мало права нараховувати відсотки, штрафи та інші платежі, в тому числі вимагати повернення кредиту, оскільки ТОВ «Кей-Колект» придбало у ПАТ «УкрСиббанк» не кредит, а лише борг у сумі 100 000 грн, що включає в себе нараховані банком відсотки, штрафи та інші платежі.

Також зазначали, що 26 липня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» вчинило односторонній правочин про перереєстрацію права власності на предмет іпотеки, без згоди його власника. Приватним нотаріусом були прийняті рішення №30634954 та №30634551 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та в Державному реєстрі речових прав проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект». Вказували, що сама по собі умова в договорі іпотеки про можливість набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення власника на вибуття майна з його володіння. Тому згода в договорі іпотеки не може вважатись волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння у розумінні ст. 388 ЦК України. При цьому нотаріусу не було надано належних документів на підтвердження існування боргу, розрахунків заборгованості та документів на підтвердження прострочення виконання зобов'язань боржником, підтвердження отримання боржника вимоги про погашення заборгованості та висновку про вартість предмету іпотеки. Зазначали, що нотаріусом не було перевірено безспірності вимоги ТОВ «Кей-Колект». Тому вважали, що вказане вище майно підлягає витребуванню від ТОВ «Кей-Колект» на підставі ст. 387 ЦК України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано припиненою поруку за договором поруки №131085 від 01 серпня 2007 року, укладеного між Акціонерним інноваційним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив фактичний розмір боргу ОСОБА_1 перед ТОВ «Кей-Колект», оскільки вимога про повернення боргу сформована не була та позивач про неї не була повідомлена відповідачем належним чином, а також не була ознайомлена з розрахунком заборгованості. Зазначає, що судом не враховано, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, правовою підставою для такого звернення має бути окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, однак такий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем не укладався. Також матеріали справи не містять доказів проведення оцінки предмета іпотеки перед здійсненням реєстрації права власності на майно за ТОВ «Кей-Колект».

Відповідач ТОВ «Кей-Колект» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що суд першої інстанції вірно встановив правову природу спірних правовідносин, судом надано належну правову оцінку усім обставинам справи. Твердження позивачів про необхідність укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, не ґрунтуються на умовах договору іпотеки. Також вказує, що нотаріусом вчинені дії щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» з дотриманням вимог чинного законодавства та відповідно до умов договору іпотеки. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1,ОСОБА_2 про визнання поруки припиненоюапеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання повернути всі документи на предмет іпотеки, які наявні у ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелканова Д.М., суд першої інстанції виходив із того, що наслідком припинення поруки не може бути зобов'язання повернути всі документи на предмет іпотеки, оскільки дані договори є окремими забезпечувальними договорами, регулюються окремими нормами закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування написів, зобов'язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Кей-Колект», звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки обрав належний спосіб захисту порушеного права та здійснив реєстрацію права власності в позасудовому порядку відповідно до умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства. Позивачами не надано суду доказів на підтвердження незаконності проведеної перереєстрації та незаконності рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту №1, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 185 000 євро, що еквівалентно 934 250 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,2% річних, з терміном повернення кредиту до 01 серпня 2022 року (а.с. 9-11, т.2).

01 серпня 2007 року між сторонами укладена додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту від 01 серпня 2007 року, за умовами якої сторони доповнили договір графіком платежів, Тарифами банку та визначили процедуру нарахування відсотків (а.с.12, т.2).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту, 01 серпня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки НОМЕР_2, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 246,9 кв.м, житловою площею 83,2 кв.м, та земельну ділянку площею 0,1049 га (рілля), кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать їй на праві власності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» за договором факторингу № 1 та договором про відступлення прав за договорами іпотеки, зокрема, свої права вимоги до ОСОБА_1 за зобов'язаннями, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки (а.с.15-19, т.1).

Таким чином право вимоги перейшло до ТОВ «Кей-Колект» по кредитному договору та всі права банку за усіма забезпечувальними договорами.

17 лютого 2015 року ТОВ «Кей-Колект» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень основного зобов'язання, в якому повідомило про укладення 12 грудня 2011 року вказаного вище договору факторингу з ПАТ «УкрСиббанк» та про необхідність протягом тридцяти днів сплатити на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитом, яка станом на 01 грудня 2013 року становила 287 982,90 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 169 088,28 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 118 894,62 доларів США. Також попереджено боржника про те, що у випадку не погашення заборгованості ТОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.180, т.2).

21 лютого 2016 року ОСОБА_1 отримала вказану письмову вимогу ТОВ «Кей-Колект», що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.179,т.2).

Однак ОСОБА_1 вимогу ТОВ «Кей-Колект» не виконала та заборгованість не погасила.

Також ОСОБА_4 не надала доказів на спростування розміру заборгованості.

26 липня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелканова Д.М. №30634551 від 26 липня 2016 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та №30634954 від 26 липня 2016 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, задовольнило свої вимоги про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 01 серпня 2007 року шляхом позасудового врегулювання, а саме, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та реєстрації на своє ім'я права власності на предмет іпотеки: житловий будинок, загальною площею 246,9 кв.м, житловою площею 83,2 кв.м та земельну ділянку площею 0,1049 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Пунктом 2.1.1 договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки (пункт 2.1.2 договору іпотеки).

Звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 4.2 договору іпотеки).

Згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

У разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення його вимог (абзац 2 частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (пункт 5.4 договору іпотеки).

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» є три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Установлено, що відповідно до пункту 5.4 договору іпотеки у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення його вимог (абзац 2 частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки

Отже, установивши, що сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення у іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься у договорі іпотеки, колегія суддів вважає, що прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є законним та відповідає умовам договору іпотеки.

З наведених підстав є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, правовою підставою для такого звернення має бути окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Установивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ТОВ «Кей-Колект», звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки обрав належний спосіб захисту порушеного права та здійснив реєстрацію права власності в позасудовому порядку відповідно до умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що суд вірно не взяв до уваги доводи позивачів щодо неповноти поданого нотаріусу пакету документів, в тому числі відсутності оцінки майна, оскільки такі доводи не ґрунтується на матеріалах справи, та спростовуються копією реєстраційної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 21 лютого 2016 року не отримувала письмове повідомлення відповідача ТОВ «Кей-Колект» про усунення порушень основного зобов'язання, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що 17 лютого 2015 року ТОВ «Кей-Колект» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень основного зобов'язання рекомендованим листом на її адресу: АДРЕСА_1.

На повідомленні про вручення поштового відправлення міститься рукописний напис у графі розписка в одержанні «ОСОБА_1» (а.с.179,т.2). Доказів того, що цей підпис виконаний не ОСОБА_1, позивач суду не надала. Не містить таких доказів і матеріалами справи.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що вона не могла отримати вказане повідомлення, оскільки у період з 28 листопада 2014 року по 17 квітня 2015 року перебувала на території Автономної республіки Крим, так як вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Надані ОСОБА_1 ксерокопії бланків реєстрації, які видані на території Автономної республіки Крим (а.с.109-112, т.2) та відмітки в паспорті, виданого на ім'я ОСОБА_1, не приймаються судом до уваги з огляду на положення ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якими передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Також колегія суддів вважає, що надані позивачем вказані вище документи не свідчать про те, що вона 21 лютого 2016 року не отримала письмове повідомлення відповідача ТОВ «Кей-Колект» про усунення порушень основного зобов'язання.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: