Ухвала

19 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 215/3548/18

провадження № 61-16683 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», в інтересах якого діє представник Лєвєнцов Дмитро Станіславович, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року

та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Первинна профспілкова організація Всеукраїнська професійна спілка «Свобода Праці», про скасування розпорядження від 05 червня

2018 року № 909,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»), третя особа - Первинна профспілкова організація Всеукраїнська професійна спілка «Свобода Праці», про скасування розпорядження від 05 червня

2018 року № 909 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника УЗТ».

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року, позов задоволено.

Скасовано наказ від 05 червня 2018 року № 909 «Про притягнення

до дисциплінарної відповідальності працівника УЗТ».

Додатковим рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року стягнуто з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. У задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь витрат на правничу допомогу відмовлено.

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», в якій, посилаючись

на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Судами попередніх інстанцій вказану справу не визнано малозначною, однак малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори,

які мають найважливіше (принципове) значення.

Суд касаційної інстанції вважає, що ця справа за позовом про скасування розпорядження «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника УЗТ» є справою незначної складності і не належить

до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України та частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Разом з тим, касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права

на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ,

які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» подало касаційну скаргу на судові рішення

у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», в інтересах якого діє представник Лєвєнцов Дмитро Станіславович, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Первинна профспілкова організація Всеукраїнська професійна спілка «Свобода Праці», про скасування розпорядження від 05 червня

2018 року № 909.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова