ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року

м. Харків

Справа №642/120/19

Провадження № 22-ц/818/4973/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Баярд», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мараєва Яна Володимирівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Макушева Наталія Віталіївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 липня 2019 року у складі судді Пашнєва В.Г., -

встановив:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , уякому просив визнати недійсним укладений 31 липня 2015 року договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Макушевою Н.В. за реєстровим №510, за яким ОСОБА_3 набула право власності на 90/100 частин будинку АДРЕСА_1 ; визнати недійсним укладений 31 липня 2015 року договір купівлі-продажу, посвідчений приватним ХМНО Мараєвою Я.В. за реєстровим №1344, за яким ОСОБА_4 набула право власності на 10/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 21 липня 2010 року між ним та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 65 000 доларів США з умовою повернення цих коштів частинами (з розстроченням) та кінцевим строком повернення не пізніше 21 липня 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховой Г. І. за реєстровим № 2510.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, того ж дня ТОВ «Юридичною фірмою «Баярд» із ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим № 2512, за умовами якого ТОВ « Юридична фірма «Баярд» передало ОСОБА_1 в іпотеку нежитлові приміщення цокольного поверху № № 12, 21, загальною площею 99,8 кв.м. в літері «А» у будинку АДРЕСА_2 .

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконали і борг не повернули, ОСОБА_1 був змушений звернутися за захистом своїх прав в суд із позовом до них про стягнення суми боргу за договором позики.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2013 року (справа № 2024/7957/13) позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 58 481 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 467 438 грн, 63 коп., та судовий збір в розмірі 179 грн. 74 коп. В задоволенні вимоги про стягнення з боржників процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 9 818 доларів США та неустойки в розмірі 7 826 000 грн. 00 коп. відмовлено.

За результатами апеляційного перегляду вказаної справи 29 січня 2014 року апеляційний суд Харківської області ухвалив нове рішення, яким скасував рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року в частині відмови у стягненні процентів за користування коштами, неустойки та судових витрат і додатково стягнув з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проценти за користування позикою в розмірі 9 818 доларів США, що складало 78 475 грн. 27 коп. та пеню в сумі 28 000 грн. 00 коп., а всього додатково стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . 106 475 грн. 27 коп., та судові витрати в сумі 2 469 грн. 75 коп. з кожного.

21 лютого 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова на виконання вищезазначених судових рішень були видані два виконавчі листи, які 19 вересня 2014 року були подані разом із відповідними заявами про відкриття виконавчого провадження до Ленінського ВДВС ХМУЮ.

Одночасно із поданням вказаних заяв про відкриття провадження, в кожній із них представник стягувача просив накласти арешт на все належне відповідному Боржнику майно та оголосити заборону його відчуження. На момент подання вказаних заяв про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 мав інформацію про те, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належав житловий будинок літ. «К-2» з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок реалізації якого можливо було виконати виконавче провадження.

Однак, державний виконавець не виніс відповідної постанови про арешт майна боржника та не наклав заборони відчуження та/або арешту на все належне солідарним боржникам майно, що було підставою для оскарження дій державного виконавця.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2016 року скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ було задоволено частково та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не виконали рішення судів, що набрали законної сили, він був вимушений повторно звернутися до суду .

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за договором позики проценти за користування коштами за період з 05 жовтня 2012 року по 10 грудня 2014 року у сумі 10 245 доларів США, що за курсом НБУ становило 220 531 гри.; три проценти річних за період з 05 жовтня 2012 року по 10 грудня 2014 року у сумі 3 680 доларів США, що за курсом НБУ становило 79 214 грн. 64 коп.; неустойку за період з 10 грудня 2013 року по 10 грудня 2014 року у сумі 100 000 грн. 00 коп., а також стягнуто в рівних частках суму сплаченого судового збору у розмірі 5 481 грн. - по 2 740 грн. 50коп.з кожного.

03 вересня 2015 року за вказаним рішенням апеляційного суду Харківської області, районним судом було видано два виконавчих листа , які 04 квітня 2016 року були подані до Ленінського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області разом з заявами про відкриття виконавчого провадження, в кожній із яких представник стягувача , просив накласти арешт на все належне відповідному Боржнику майно та оголосити заборону його відчуження.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, станом на момент подання вказаних вище заяв про відкриття виконавчих проваджень солідарному боржнику ОСОБА_2 на праві приватної власності належав житловий будинок літ. «К-2» з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

20 квітня 2016 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Коваленком М. А. було винесено дві постанови про відкриття виконавчих проваджень за № 50899405, № 50895892, однак, державний виконавець знову не виніс відповідної постанови про арешт майна боржника та не наклав заборони відчуження та/або арешту на все належне солідарним боржникам майно.

Два виконавчих провадження про стягнення з боржника ОСОБА_5 грошових коштів, стягнутих судовими рішеннями Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року, апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2014 року та 24 червня 2015 року відповідно, були завершені (відповідні постанови від 23 червня 2016 року), а відповідні виконавчі листи були повернуті стягувачу саме через відсутність у боржника ОСОБА_5 будь-якого рухомого чи нерухомого майна (або грошових коштів), на які можливо було б звернути стягнення.

Виконавчі провадження № 44823264 та № 50895892 про стягнення з солідарного боржника ОСОБА_2 грошових коштів, стягнутих вищевказаними судовими рішеннями, досі залишаються відкритими, не виконаними і не завершеними, виконавчі провадження об`єднано разом з іншими виконавчими листами у зведене виконавче провадження за № 56104453, загальна сума заборгованості солідарного боржника ОСОБА_2 становила 978 869 грн. 79 коп.

20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 дізнався з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 70955774, що 31 липня 2015 року боржниця ОСОБА_2 умисно фіктивно відчужила належний їй житловий будинок літ. «К-2» з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 31 липня 2015 року , новими власниками» 10/100 та 90/100 частин вказаного будинку стали ОСОБА_4 та донька солідарних боржників ОСОБА_3 - відповідно.

Станом на 31 липня 2015 року (тобто на момент фіктивного відчуження майна) арешт на майно боржника ОСОБА_2 накладений так і не був, а відповідна постанова, в порушення вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесена державними виконавцями так і не була.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 10 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернуто стягнення на належні ТОВ «Юридична фірма «Баярд» нежитлові приміщення цокольного поверху № № 12, 21, загальною площею 99,8 кв.м. в літері «А» у будинку у будинку АДРЕСА_2 шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України « Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцю

На виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та відповідно до умов договору купівлі-продажу ОСОБА_1 продав нежитлові приміщення цокольного поверху № № 12, 21, загальною площею 99,8 кв.м. в літеру «А» у будинку АДРЕСА_2 покупцю TOB «АН «Естейт-Сервіс», який в подальшому постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25 жовтня 2016 року визнано недійсним; витребувано з незаконного володіння TOB «АН «Естейт-Сервіс» нежитлові приміщення; право власності на нежитлові приміщення визнано за ТОВ юридична фірма «Баярд» з іїй підстави, що майно банкрута ТОВ «Юридична фірма «Баярд» не могло бути реалізовано поза межами процедури банкротства.

Нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зобов`язань солідарних боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з повернення ними коштів за договором позики, наразі реалізовано в рамках ліквідаційної процедури з реалізації майна боржника ТОВ «Юридична фірма «Баярд» і на нього вже неможливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості боржників, письмові вимоги ОСОБА_1 направлені ліквідатору банкрута залишилися без відповіді та задоволення.

У свою чергу, оскільки вказаний аукціон з продажу іпотечного майна був проведений з численними істотними (грубими) порушеннями норм матеріального права та всупереч визначеним законом принципам, засадам та завданням процедури банкрутства юридичної особи, заставний кредитор заставний кредитор не бачив іншого виходу, як звернутися в господарський суд Харківської області із заявою про визнання аукціону таким, що не відбувся, та визнання його результатів недійсними.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 червня 2017 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30 січня 2018 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недійсним аукціону по продажу майна банкрута відмовлено.

Отже, вказував позивач, з наведеного вище вбачається, що наразі виконати судові рішення, які набрали законної сили і якими визначена сума заборгованості солідарних боржників, можливо лише в рамках відкритих виконавчих проваджень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2016 року вирішено солідарно стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проценти за користування коштами за період з 10 грудня 2014 року по 01 лютого 2016 року в сумі 404 074 грн. 10 коп., три проценти річних від суми боргу за період з 10 грудня 2014 року по 01 лютого 2016 року в сумі 49 560 грн. 12 коп., а також неустойку за період з 10 грудня 2014 року по01 лютого 2016 року в сумі 50 000 грн.

Виконавчі листи, видані на виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 31 серпня 2016 року знаходяться на виконанні Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області (ВП № 57790142, № 57790276)

Загальна сума заборгованості боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_2 яка визначена вказаними вище судовими рішеннями, що набрали законної сили, становить 1 487 714 грн. 23 коп.

В рамках відкритого та триваючого зведеного виконавчого провадження було виявлено майно боржника, на яке можливо було звернути стягнення принтер марки «XEROX», модель phaser 3420, сірого кольору, б/в, дроти живлення відсутні, за ціною 500 грн., було передано стягувачу в рахунок погашення боргу, а також після проведення 13 грудня 2018 року повторного аукціону , стягувачу належить до переказу сума 54 150 грн. 00 коп за реалізацію автомобілю марки OpelCorsa

Зазначає, що загальна сума грошових коштів, яка вже стягнута, та/або отримана, та/або підлягає перерахуванню стягувачу ОСОБА_1 становить: 313 338 грн. 64 коп.( 258 688 грн. 64 коп. (кошти, вилучені від реалізації майна боржника ТОВ «Юридична фірма «Баярд»)+500 грн. 00 коп. (вартість принтера марки «XEROX», який стягувач залишив за собою в рахунок погашення боргу)+54 150 грн. 00 коп. (вартість, за якою було реалізовано автомобіль боржника з аукціону),з яких на даний час фактично отримано лише 500 грн. 00 коп.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ТОВ Нерегіональна агенція незалежної оцінки» від 04 липня 2017 року, ринкова вартість належного раніше ОСОБА_2 житлового будинку становить 4 411 338 грн., що у випадку реалізації вказаного майна, виручених коштів буде достатньо для належного задоволення вимог ОСОБА_1 в рамках відкритих на його користь, але так і незавершених виконавчих проваджень.

ОСОБА_1 намагався в судовому порядку отримати компенсацію збитків (упущеної вигоди) в сумі 978 869 грн. 79 коп., пред`явивши відповідні позовні вимоги до відділу державної виконавчої служби, оскільки саме через бездіяльність його співробітників не накладення ними арешту на майно боржників судові рішення про стягнення грошових коштів досі залишаються невиконаними.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 26 вересня 2017 року, яке залишене без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі,які вмотивовано тим, що виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 боргу досі триває, і рамках цього провадження накладено арешт на автомобіль боржника та її банківські рахунки.

Зазначає, що відповідач (боржник) ОСОБА_2 фіктивно відчужила належний їй житловий будинок на користь своєї рідної доньки ОСОБА_3 та близькій її родині особі - ОСОБА_4 після відкриття виконавчих проваджень .

Таким чином, дії сторін оспорюваних договорів направлені були виключно на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича і доброго знайомого виключно з єдиною і протиправною метою - приховати це майно від виконання, аби в майбутньому за його рахунок не було виконано судові рішення про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 ..

Вчинення боржником ОСОБА_2 оспорюваних правочинів розпорядження належним їй майном з метою унеможливити задоволення грошових вимог стягувана за рахунок цього майна має бути кваліфіковане судом як зловживання правом власності, оскільки ОСОБА_2 використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора ОСОБА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що єдиним можливим його способом захисту та відновлення порушених прав кредитора та повного задоволення майнових вимог до боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_5 має бути звернення стягнення на належний ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , який вона, незважаючи на судові рішення, що набрали законної сили, та, навіть на відкриті та триваючі виконавчі провадження, - безперешкодно переписала на своїх родичів за очевидно фіктивними договорами купівлі-продажу.

Зазначає, що обґрунтовуючи відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав доведеною ту обставину, що розрахунки за будинок за оспорюваними правочинами були здійснені в повному обсязі та будь-яка заборгованість відсутня, однак, це твердження є припущенням, оскільки воно не доведене жодним доказом, оскільки єдиним джерелом доказів наявності якихось розрахунків за оспорюваний договорами можуть бути лише належним чином завірені банківські документи.

Також зазначає, що висновок суду, ніби оспорювані правочини були спрямовані на реальне настання передбачених ними правових наслідків, оскільки будинок фактично передано у володіння нових власників є не тільки голослівним, але й прямо суперечить встановленим судом обставинам справи,оскільки суд встановив, і відповідачі погодились, що саме за адресою проданого за фіктивними договорами будинку до цих пір зареєстроване основне місце проживання відповідачів, що , на його думку, є доказом фіктивності, згода лишати зареєстрованими в своєму новому помешканні колишніх власників суперечить звичаям ділового обороту та здоровому глузду, тим більше з урахуванням сучасної вартості комунальних послуг.

Зазначає, що судом в порушенням норм процесуального права не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у Постановах Великої Палати по справі 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18), а також постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року по справі № 299/396/17 (провадження № 61-26562св18), від 24.07.2019 року по справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19), від 31.07.2019 року по справі № 712/15231/17 (провадження № 61-42614св18), від 07.08.2019 року по справі № 296/6014/17 (провадження № 61-10785св19), П від 19.08.2019 року по справі № 552/5804/15-ц (провадження № 61-27796св18).

В поданому до апеляційного суду відзиві ОСОБА_5 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи її доводи необґрунтованими, і вказував, що на час укладання договорів купівлі-продажу продавець - ОСОБА_2 була єдиним власником зазначеної будівлі, житловий будинок був вільний ви будь-яких обтяжень та заборон, а покупці прийняли у власність зазначений будинок та сплатили за нього грошові кошти, що належним чином зафіксовано у нотаріально посвідчених договорах , сторони зазначених правочинів є повнолітніми та дієздатними, а отже мали весь необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення договору купівлі-продажу, нотаріусом було роз`яснено, а сторонами підтверджено, що вони усвідомлюють значення свої дій, бажають досягти юридично-значимих наслідків укладення даного договору та вільні у власному волевиявленні, договори укладено у письмовій формі та посвідчено нотаріально, після чого відповідні зміни були внесені до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначав, що одразу після продажу ОСОБА_2 разом з чоловіком звільнили зазначений будинок, та на сьогоднішній день в ньому проживають виключно нові власники, що підтверджено матеріалами справи, а саме в ухвалах суду, що були долучені самим Позивачем до позовної заяви,зазначено, що 13.05.2016 та 22.06.2016 року державними виконавцями було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 , де було встановлено, що за даною адресою проживає ОСОБА_7 , будинок належить їй на праві приватної власності, та будь-якого майна, належного ОСОБА_8 , за даною адресою немає.

Таким чином, договори купівлі-продажу були укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України та жодним чином не суперечать положенням ЦК України, іншим нормативно-правовим актам, а також інтересам держави і суспільства.

Відповідачі не заперечують наявність заборгованості перед позивачем. Так у 2015 р.-2017 р. до Жовтневого ВДВС м. Харкова у Харківській області членами сім`ї ОСОБА_2 було перераховано значні суми грошових коштів, у якості погашення заборгованості за рішенням суду. Тобто реалізація належного ОСОБА_2 будинку була пов`язана виключно з погашенням заборгованості за виконавчими провадженнями та була спрямована на розрахунок з наявними кредиторами і ні в якому разі не порушувала їх майнові інтереси.

Зазначає, що відповідачі ще при укладанні угоди усвідомлювали той факт, що зазначені договори були забезпечені іпотечним майном, звернення стягнення на яке, задовольнить усі вимоги позивача, як кредитора, але з незалежних від відповідачів обставин,позивач, будучи заставним кредитором і маючу в своєму управлінні іпотечне майно у вигляді нежилого приміщення по АДРЕСА_2 ринковою вартістю більш ніж 1,5 млн. грн., не задовольнив чи не забажав задовольнити свої вимоги у процедурі банкрутства.

Щодо посилання позивача на рішення Верховного Суду, зазначає, що наведені ним судові рішення не можуть бути прикладом застосування норм права до спірних правовідносин, адже викладені у зазначених постановах обставини справи стосуються угод по даруванню і можливого застосування конфіскації майна за вироком суду, мають інші фактичні обставини та суттєво відрізняються від наявного між сторонами спору.

Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належними чином, про поважність причин неявки не сповістили.

Зважуючи на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 44, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю учасників справи, оскільки їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 21 липня 2010 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ( разом Позикодавці) укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надав Позикодавцям позику у сумі 65000,00 доларів США, яку позикодавці зобов`язалися повернути не пізніше 21 липня 2011 року (т.1 а.с. 16).

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ТОВ «Юридична фірма «Баярд» ( Іпотекодавець) та ОСОБА_1 21 липня 2010 року укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно: нежитлові приміщення цокольного поверху№№12 -:-21, загальною площею 99,8 кв.м., в літері «А-4» будинку АДРЕСА_2 ( т. 1 а.с.17-18).

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 58481 дол. США, що еквівалентно 467438 грн. 63 коп.. судові витрати 179,74 грн. ( т. 1 а.а. 19).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2013 року в осаржуваній частині скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики проценти за користування позикою у розмірі 9818 дол. США, що складає 784475,27 грн., а також пеню 28000,00 грн., а всього 106475,27 грн., судові витрати по 2469,75 грн. з кожного (т.1 а.с. 22).

19 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявами до Ленінського ВДВС ХМУЮ про відкриття виконавчого провадження за поданими виконавчими листами, виданими Ленінським районним судом м.Харкова 21 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованості за договором позики, в яких, зокрема, просив накласти арешт на все належне боржникам майно та оголосити заборону його відчуження ( т.1. а.с.24; 26).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 19.05.2015 об`єкт нерухомого майна: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 28).

23.09.2013 постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ Пановою Г.М. відкрито виконавче провадження (ВП 44823264) по виконанню виконавчого листа № 2024/7957/13 виданого 21.02.2014 Ленінським районним судом м. Харкова щодо боржника ОСОБА_2 (т.1 а.с. 29).

23.09.2013 постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ Пановою Г.М. відкрито виконавче провадження (ВП 44823095) по виконанню виконавчого листа № 2024/7957/13 виданого 21.02.2014 Ленінським районним судом м. Харкова щодо боржника ОСОБА_5 (т.1 а.с. 30).

Згідно інформації про виконавче провадження станом на 28.12.2018 ВП 44823264 приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП 56104453, об`єднаним виконавчим провадженням присвоєно номер ВП 44823264 ( т.1. а.с. 31).

Згідно інформації про виконавче провадження станом на 28.12.2018 ВП № .06.2016 виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження (відсутнє майна, на яке може бути звернуто стягнення) ( т. 1 а.с. 33).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики проценти за користування коштами за період з 05.10.2012 по 10 грудня 214 року в сумі 10245 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 220531,00 грн., 3% річних за період з 05.10.2012 по 10.12.2014 у сумі 3680,00 дол. США, що еквівалентно 79214,64 грн., та пеню за період з 10.12.2013 по 10.12.2014 в сумі 100000,00 грн. ( т. 1 а.с. 90).

14 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з заявами до Ленінського ВДВС ХМУЮ про відкриття виконавчого провадження за поданими виконавчими листами, виданими Ленінським районним судом м.Харкова 03 вересня 2015 року на виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в яких, зокрема, просив накласти арешт на все належне боржникам майно та оголосити заборону його відчуження ( т.1. а.с.43; 45).

20.04.2016 постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ Коваленко М.А. відкрито виконавче провадження (ВП 50895892) по виконанню виконавчого листа № 642/10856/14 виданого 03.09.2015 Ленінським районним судом м. Харкова щодо боржника ОСОБА_2 (т.1 а.с. 47).

20.04.2016 постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ Коваленко М.А. відкрито виконавче провадження (ВП 50899405) по виконанню виконавчого листа № 642/10856/14 виданого 03.09.2015 Ленінським районним судом м. Харкова щодо боржника ОСОБА_5 (т.1 а.с. 48).

Згідно інформації про виконавче провадження станом на 28.12.2018 ВП №50895892: постановою від 05.05.2018 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 , 18.09.2018 приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП 26104453 ( т.1.а.с.49).

Згідно інформації про виконавче провадження станом на 28.12.2018 ВП № .06.2016 виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження ( відсутнє майна, на яке може бути звернуто стягнення) ( т. 1 а.с. 33).

31 липня 2015 року між ОСОБА_2 ( Продавець) та ОСОБА_4 ( Покупець) укладено договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мараєвою Я.В. за реєстраційним номером 1344, предметом якого є 10/100 часток житлового будинку літ. «К-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . ( т. 1 а.с. 172, т. 2 а.с. 1).

Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2015 право приватної спільної часткової власності на 10/100 часток житлового будинку літ. «К-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .зареєстровано за ОСОБА_4 ( т. 1 а.с. 172).

31 липня 2015 року між ОСОБА_2 ( Продавець) та ОСОБА_3 Покупець) укладено договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Макушевою Н.В. за реєстраційним номером 570, предметом якого є 90/100 часток житлового будинку літ. «К-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . ( т. 1 а.с. 174, т. 2 а.с. 32).

Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2015 право приватної спілної часткової власності на 90/100 часток житлового будинку літ. «К-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .зареєстровано за ОСОБА_3 ( т. 1 а.с. 176).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладені правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що на час розгляду справи обов`язки сторін за договорами купівлі-продажу щодо фактичного передання у власність предмету договору та розрахунків за ним виконані у повному обсязі, є дійсними та реальними, ознак фіктивності не мають..

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Суд першої інстанції, встановивши, що на підставі спірних нотаріально посвідчених договорів відповідачі набули право власності на частки житлового будинку , у встановленому законом порядку провели державну реєстрацію права власності на відповідні частки житлового будинку літ. «К-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ., дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем фіктивності оспорюваних договорів купівлі-продажу, оскільки ,зокрема, головної ознаки фіктивного правочину є відсутність наміру створити правові наслідки, обумовлені спірними договорами, так як подальші дії сторін правочину свідчать про їх виконання.

Крім того, позивач не довів наявності зловмисного умислу між сторонами на укладення фіктивних правочинів. У тексті договорів купівлі-продажу часток житлового будинку літ. «К-2» з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 від 31 липня 2015 року містяться відомості про отримання продавцями грошових коштів у відповідних частках та відсутність претензій по розрахунках.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 374 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, апеляційна скарга залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 липня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина