Справа № 212/3146/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Дехти Р.В. за участю секретаря судового засідання Більченко Ю.О., порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку та скасування державного акту на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2019 рокуп озивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, в якому просила припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,083 гектарів, кадастровий номер :04:219:0002, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , визнав право власності на вищевказану земельну ділянку нею, ОСОБА_1 , а також скасувати Державний акт серії ДП №9005201 від 27 липня 2004 року про право власності на земельну ділянку площею 0,083 гектарів, кадастровий номер :04:219:0002, виданий на ім`я ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , скасував його реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №19070 від 27 липня 2004 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24 вересня 2003 року вона уклала з громадянкою ОСОБА_2 договір довічного утримання, якій був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрований у реєстрі за №11185.

Відповідно до вищевказаного договору вона, як відчужувач, передала належне їй на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 0,083 гектарів, яка знаходилась в її користуванні по АДРЕСА_1 у власність набувача ОСОБА_2 , а після укладання вищевказаного договору довічного утримання ОСОБА_2 зареєструвала на своє ім`я право власності на згадане домоволодіння АДРЕСА_1 у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», запис 3301 у книзі 146-149.

Під час дії вищезазначеного договору довічного утримання на підставі рішення №1855 Криворізької міської Ради Дніпропетровської області від 28 квітня 2004 року ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,083 гектарів, кадастровий номер :04:219:0002, серії ДП №005201.

Оскільки ОСОБА_2 не належним чином виконувала свої зобов`язання щодо укладеного договору довічного утримання, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2010 року договір довічного утримання від 24 вересня 2003 року був розірваний та за нею було визнане право власності на вищевказане домоволодіння АДРЕСА_1 .

У березні місяці 2019 року їй стало відомо про те, що земельна ділянка, на якої розташоване домоволодіння АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності відповідачу по справі ОСОБА_2

20 квітня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі, розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання 20 травня 2019 року на 10 годину 30 хвилин.

20 травня 2019 рок 19 червня 2019 року судові засідання відкладались, у зв`язку неявкою відповідача та відсутністю доказів про повідомлення відповідача про дату та час слухання справи.

Ухвалою суду від 19 липня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 132 вересня 2019 року на 13 годину 00 хвилин.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, однак до суду не з`явився, у запропонований судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач фактично ухвалу про відкриття загального провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, проте за змістом п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу, оскільки надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247ч.2ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судове засідання представник позивача адвокат Жуков О.А. не з`явився, своєю заявою від 12 вересня 2019 року просив суд слухати справу за його відсутністю.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

24 вересня 2003 року позивач уклала з громадянкою ОСОБА_2 договір довічного утримання, якій був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. та зареєстрований у реєстрі за №11185.

Відповідно до вищевказаного договору вона, як відчужувач, передала належне їй на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 0,083 гектарів, яка знаходилась в її користуванні по АДРЕСА_1 у власність набувача ОСОБА_2 , а остання - згідно умов договору - була зобов`язана довічно повністю її утримувати, забезпечувати їжею, вбранням, ліками, доглядом, а також в її довічному користуванні буде знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 .

Також після укладання вищевказаного договору довічного утримання ОСОБА_2 зареєструвала на своє ім`я право власності на згадане домоволодіння АДРЕСА_1 у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», запис 3301 у книзі 146-149.

Оскільки ОСОБА_2 не належним чином виконувала свої зобов`язання щодо укладеного між нами договору довічного утримання відносно мене, я була вимушена звернутися до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою «Про припинення договору довічного утримання».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2010 року мої позовні вимоги були задоволені в повному обсязі та договір довічного утримання від 24 вересня 2003 року, укладений між мною та ОСОБА_2 , був розірваний та за мною було визнане право власності на вищевказане домоволодіння АДРЕСА_1 .

Під час дії вищезазначеного договору довічного утримання відповідач по справі ОСОБА_2 , будучі власником вказаного домоволодіння, звернулась до виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області із заявою щодо приватизації земельної ділянки площею 0,083 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі рішення №1855 Криворізької міської Ради Дніпропетровської області від 28 квітня 2004 року ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,083 гектарів, кадастровий номер :04:219:0002, серії ДП №005201, цільове призначення земельної ділянки обслуговування жилого будинку, господарських споруд.

Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2010 року позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 .

У відповідності до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ДОР «КБТІ» №27312322 від 14 вересня 2010 року право власності на зазначене домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_1 , номер запису 33019 в книзі 146-149.

Згідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,083 гектарів, кадастровий номер :04:219:0002, серії ДП №005201, виданого на підставі рішення Криворізької міської Ради Дніпропетровської області №1855 від 28 квітня 2004 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,083 гектарів, кадастровий номер :04:219:0002 в межах згідно з планом, яка розташована по АДРЕСА_1 Дніпропетровської АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських споруд.

Ст.19 Земельного кодексу України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частинами 1,2 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Положеннями частини першої статті 116 Земельного України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до частини третьої цієї статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Ст. 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням статті 118 ЗК України.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частина шоста статті 118 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Судом встановлено, що після розірвання договору довічного утримання та визнання судом право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за позивачем земельна ділянка площею 0,083 гектарів, кадастровий номер :04:219:0002, залишилась у власності відповідача по справі ОСОБА_2 , тім самим були порушені права власника домоволодіння позивача по справі ОСОБА_1 .

Задовольняючі позовні вимоги частково суд звертає увагу, що в своїх поясненнях

позивач посилається на право звернення до суду з метою захисту своїх прав на земельну ділянку на підставі ст. 120 Земельного кодексу України, однак суд не погоджується з такими підставами, оскільки припинення права власності на згадану земельну ділянку відповідача ОСОБА_2 передбачає, що дана земельна ділянка переходить у власність держави та позивач може придбати у власність земельну ділянку лише шляхом її приватизації на своє ім`я.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку за позивачем ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку та скасування державного акту на земельну ділянку, задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,083 гектарів, кадастровий номер :04:219:0002, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати Державний акт серії ДП №005201 від 27 липня 2004 року про право власності на земельну ділянку площею 0,083 гектарів, кадастровий номер :04:219:0002, виданий на ім`я ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , скасував його реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №19070 від 27 липня 2004 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 : НОМЕР_2 :0002, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення буде виготовлено 22 вересня 2019 року.

Суддя: Р. В. Дехта