Справа № 216/4008/18
провадження 2/216/1799/19
15 листопада 2019 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кузнецова Р.О.
секретаря судового засідання Кузь А.Ю.
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні місцевого суду, в м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини, -
24 липня 2018 року, ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач не бере участі у матеріальному утриманні дитини, чим порушує її права на достатній рівень життя.
У позовній заяві зазначено, що з травня 2015 року позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . Від цих відносин народилась дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні. За спільною заявою сторін, поданою до органу реєстрації, ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_4 , про що свідчить запис у свідоцтві про народження дитини. Починаючи з квітня 2017 року відповідач не надає коштів на утримання дитини, не приймає участі у забезпеченні її потреб, та вийхав до Російської Федерації. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти, у розмірі 2000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву, в якій просила здійснити розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Разом з цим, у позові позивач зазначає що відповідач ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 498 ЦПК України встановлено, що у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Відповідно до ст. 10 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані на її мові або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом на ці мови. В іншому випадку вона передає документи одержувачеві, якщо він згодний добровільно їх прийняти. Якщо документи не можуть бути вручені за адресою, вказаній в дорученні, запитувана установа юстиції зі своєї ініціативи вживає заходів, необхідних для встановлення адреси. Якщо встановлення адреси запитуваною установою юстиції виявиться неможливим, вона повідомляє про це запитуючу установу і повертає їй документи, що підлягають врученню.
На виконання зазначених вимог Закону та враховуючи, що відповідач є громадянином Російської Федерації і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судом було направлено судове доручення компетентному суду Російської Федерації.
З протоколу судового засідання Рязанського районного суду Рязанської області по справі №13-4/2019 (13-280/2018) від 15.01.2019 (а.с. 38) вбачається, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з`явився. Згідно до інформації Ліствянського сільського поселення Рязанського муніципального району Рязанської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак на теперішній час за вказаною адресою не проживає, місце його знаходження не відомо. Матеріали за окремим дорученням повернути без виконання, у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_2 .
Враховуючи викладене, зі згоди позивача, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача, відповідно до вимог ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, з травня 2015 року позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . Від фактичних шлюбних відносин народилась, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження дитини НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_2 , росіянин, громадянин Росії, є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 3).
Неповнолітня ОСОБА_3 мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №5076 від 19.06.2018. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 5).
Відповідно до статті 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, укладеної у м. Мінську 22.01.1993 та ратифікованої Верховною Радою України 10.11.1994 р. громадяни кожної із її держав-учасниць (далі - договірні сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших договірних сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної договірної сторони.
Згідно до ст. 13 даної Конвенції документи, що на території однієї з договірних сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з договірних сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших договірних сторін доказовою силою офіційних документів.
Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У статті 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом.
Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками, щодо способу утримання дітей не досягнуто.
Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує відносно своєї неповнолітньої дитини, передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 24 липня 2018 року.
Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.180-182 СК України, суд-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , росіянин, громадянин Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), аліменти у розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь матері дитини - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Арциз, Одеської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), щомісяця, починаючи з 24 липня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , росіянин, громадянин Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судові витрати по сплаті, у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов