КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 367/4004/17

номер провадження: 22-ц/824/8583/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2019 року у складі судді Оладько С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені.

Позовна заява мотивована тим, що 06 листопада 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо», перейменованого в подальшому на публічне акціонерне товариство «Банк «Камбіо» (далі - ПАТ «Банк «Камбіо»), і ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № 32ф-2007, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмір 1 000 000 грн 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, ПАТ «Банк «Камбіо» звернулось до суду з позовом та рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Камбіо» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 06 листопада 2007 року у розмірі 908 415 грн 75 коп., а також судові витрати у розмірі 3 219 грн 00 коп. Вказував, що рішення суду до цього часу відповідачем не виконане, заборгованість за кредитним договором не сплачена.

12 вересня 2014 року між ПАТ «Банк «Камбіо» та партнерством з обмеженою відповідальністю «Інланд Транзіт» (далі - ПОВ «Інланд Транзіт») було укладено договір застави майнових прав та відступлення права вимоги, за умовами якого ПОВ «Інланд Транзіт» передало в заставу майнові права - право вимоги грошових коштів по договору інвестиційного вкладу № 08д/978EURO від 21 червня 2006 року на суму 54 260,12 євро, який забезпечує виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит від 06 листопада 2007 року. Того ж дня ПАТ «Банк «Камбіо» звернуло стягнення на предмет застави та здійснило договірне списання грошових коштів з рахунку ПОВ «Інланд Транзіт» на погашення заборгованості ОСОБА_3 за вказаним договором про іпотечний кредит. У зв`язку з цим ПОВ «Інланд Транзіт» набуло прав кредитора за договором про іпотечний кредит на суму 908 415 грн 75 коп. Вказував, що 10 грудня 2014 року між ним та ПОВ «Інланд Транзіт» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого він набув право вимоги за договором про іпотечний кредит від 06 листопада 2007 року до ОСОБА_3 на суму 908 415 грн 75 коп.

Зазначав, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2017 року у виконавчому провадженні №49643435 з примусового виконання виконавчого листа від 10 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Камбіо» заборгованості за договором про іпотечний кредит №32ф-2007 в межах суми 908 415 грн 75 коп. замінено стягувача ПАТ «Банк Камбіо» на нього, ОСОБА_2 .

Вказував, що за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто, за період з 14 листопада 2012 року по 01 червня 2007 року, з відповідача на його користь підлягають стягненню інфляційні витрати у розмірі 1 046 888 грн 30 коп., три проценти річних у розмірі 123 942 грн 75 коп. відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 6.2 договору про іпотечний кредит з відповідача на його користь підлягає стягненню пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що становить 265 556 грн 15 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року у розмірі 1 436 387 грн 20 коп., з яких: інфляційні витрати у розмірі 1 046 888 грн 30 коп., три проценти річних у розмірі 123 942 грн 75 коп. та пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 265 556 грн 15 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2019 року позов ОСОБА_2. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2. інфляційні витрати у розмірі 1 046 888 грн 30 коп., три відсотки річних у розмірі 123 942 грн 75 коп. та судові витрати у розмірі 8 000 грн 00 коп., а всього - 1 178 831 грн 05 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних витрат у розмірі 1 046 888 грн 30 коп., трьох відсотків річних у розмірі 123 942 грн 75 коп. та судових витрат у сумі 8 000 грн 00 коп., відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи його представник - адвокат Чистова А.С. двічі (01 березня 2018 року та 26 березня 2019 року) зверталась до суду із заявами про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої цивільної справи №757/29883/16-ц за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Банк «Камбіо», ПОВ «Інланд Транзіт», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макарової О.П., треті особи: ОСОБА_3 , Національний банк України, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Камбіо» Додусенко В.І. про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування рішень та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до цих же сторін про визнання недійсними договорів, яка на даний час перебуває у провадженні Печерського районного суду міста Києва. Вказує, що ухвалами суду першої інстанції від 30 травня 2018 року, від 26 березня 2019 року неправомірно відмовлено у задоволенні клопотань про зупинення провадження у даній справі, оскільки вважає, що задоволення позову ОСОБА_7 та позову ОСОБА_3 у справі №757/29883/16-ц вплине на розгляд позовної заяви ОСОБА_2. у даній справі. У зв`язку з наведеним відповідач включив заперечення на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2018 року та ухвалу цього ж суду від 26 березня 2019 року до апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що відповідно до повідомлення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Камбіо» Северіна Ю.П. від 21 вересня 2019 року про нікчемність правочину та застосування наслідків нікчемності, 18 липня 2018 року затверджено акт комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності, яким виявлено ознаки нікчемності договору застави майнових прав та відступлення права вимоги від 12 вересня 2014 року, укладений між ПАТ «Банк «Камбіо» та ПОВ «Інланд Транзіт».

Вважає, що доводи позивача про невиконання відповідачем рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2012 року у справі №1013/8248/2012 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення органами виконавчої служби та урегульовані Законом України «Про державну виконавчу службу», Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, у виконавчому провадженні ОСОБА_2 набув права вимоги лише 06 липня 2017 року, тобто, в день набрання законної сили ухвалою суду від 27 березня 2017 року про заміну сторони виконавчого провадження. Тому, на думку відповідача, він не порушив прав та законних інтересів позивача станом на 01 червня 2017 року, так як ще не був стягувачему виконавчому провадженні. Також вказує, що позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем у суді першої інстанції .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Бойко Г.Є. вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час прострочення. Вказує, що позов ОСОБА_2 пред`явлено до суду в межах загального строку позовної давності. Зазначає, що позивач підтвердив належними і допустимими доказами законність набуття ним прав кредитора, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2017 року у справі № 1013/8248/2012 встановлено законність і обґрунтованість набуття прав кредитора позивачем. Зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги, укладений між ПАТ «Банк Камбіо» і ПОВ «Інланд Транзіт», було визнано нікчемним на підставі наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» №109 від 18 липня 2018 року, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги, оскільки вказаний наказ не має відношення до предмету доказування по даній справі і не впливає на права і обов`язки сторін. До того ж правочин може бути нікчемним тільки в силу закону, а не на підставі наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а застосування наслідків нікчемності можливе тільки на підставі рішення суду. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не наділена повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними, наказ уповноваженої особи Фонду є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку. Такий наказ не є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків ні у банку, ні у іншої сторони правочину, і не є підставою для застосування наслідків нікчемності правочинів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені апеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого рішення суду першої інстанції у цій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 набув право вимоги до боржника ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року на суму 908 415 грн 75 коп., яка стягнута з ОСОБА_3 на користь первісного кредитора ПАТ «Банк «Камбіо» на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2012 року. Однак відповідач з грудня 2012 року по 01 червня 2017 року не виконав свої боргові зобов`язання, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних відповідно до положень ч.2 ст. 625ЦК України.

При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, про що заявлено відповідачем, оскільки позивач ОСОБА_2 набув право вимоги до боржника ОСОБА_3 лише 27 березня 2017 року на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області про заміну сторони виконавчого провадження, а з даним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 15 червня 2017 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності.

Однак з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі погодитись не можна з таких підстав.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 листопада 2007 року між ТОВ «Універсальний комерційний банк «Камбіо», перейменованого в подальшому на ПАТ «Банк «Камбіо», та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит № 32ф-2007, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмір 1 000 000 грн 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с.6-14, т.1).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, ПАТ «Банк «Камбіо» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Камбіо» заборгованість за кредитним договором у розмірі 908 415 грн 75 коп., а також судові витрати у розмірі 3 219 грн 00 коп.

Вказане рішення суду відповідачем не виконане, заборгованість за кредитним договором не сплачена.

Встановлено, що 15 грудня 2015 року держаним виконавцем державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 49643435 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 10 грудня 2013 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Камбіо» заборгованості в сумі 911 634 грн 75 коп.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2014 року між ПАТ «Банк «Камбіо» та ПОВ «Інланд Транзіт» було укладено договір застави майнових прав та відступлення права вимоги (грошові кошти), за умовами якого ПОВ «Інланд Транзіт» передало в заставу майнові права - право вимоги грошових коштів по договору інвестиційного вкладу № 08д/978EURO від 21 червня 2006 року на суму 54 260,12 євро. Цей договір застави забезпечував виконання зобов`язань ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит (а.с.32, т.1).

Відповідно до п.4.1 цього договору заставодержатель набуває права вимоги в день невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Заставодержатель з дня виникнення у нього права вимоги має право задовольнити свої вимоги шляхом списання коштів з рахунку заставодавця, відкритого по договору інвестиційного вкладу № 08д/978EURO від 21 червня 2006 року з ПАТ «Банк «Камбіо».

У пункті 1.5 договору передбачено, що цей договір є змішаним договором, який складається з договору застави майнових прав та договору відступлення прав вимоги грошових коштів згідно договору інвестиційного вкладу № 08д/978EURO від 21 червня 2006 року з ПАТ «Банк «Камбіо».

Встановлено, що 12 вересня 2014 року ПАТ «Банк «Камбіо» звернуло стягнення на предмет застави, здійснивши договірне списання грошових коштів з рахунку ПОВ «Інланд Транзіт в сумі 54 260,12 євро, що еквівалентно 908 415,75 грн 00 коп. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року. Тому відповідно до п.3 ч.1 ст.512 ЦК України ПОВ «Інланд Транзит» набуло права кредитора за договором про іпотечний кредит у сумі 908 415 грн 75 коп., що підтверджується випискою по рахунку та довідкою ПАТ «Банк «Камбіо» від 17 грудня 2015 року (а.с.35-38, 42, т.1).

Також встановлено, що 10 грудня 2014 року між ПОВ «Інланд Транзит» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги повернення коштів в сумі 908 415 грн 75 коп., що належить ПОВ «Інланд Транзит» відповідно до договору про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року, а також відповідно до договору застави майнових прав та відступлення права вимоги (грошові кошти) від 12 вересня 2014 року, який укладено між ПАТ «Банк «Камбіо» та ПОВ «Інланд Транзит» (а.с. 39-41, т.1).

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що відбулася заміна кредитора в зобов`язанні, позивач ОСОБА_2 набув прав кредитора за договором про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року на суму 908 415 грн 75 коп.

Зазначені вище обставини також підтверджуються ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 липня 2017 року, якою замінено стягувача ПАТ «Банк «Камбіо» на ОСОБА_2. у виконавчому провадженні № 49643435 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 10 грудня 2013 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Камбіо» заборгованості за договором про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року в сумі 911 634 грн 75 коп. в межах суми 908 415 грн 75 коп. (а.с. 140-143, т.1).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду у постанові від 02 травня 2018 рокуу справі № 425/2086/16-ц.

Отже та обставина, що ОСОБА_2 набув прав кредитора за договором про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року на суму 908 415 грн 75 коп., встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, а відтак носить преюдиційний характер та не підлягає доказуванню.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що договір застави майнових прав та відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та ПОВ «Інланд Транзіт», було визнано нікчемним на підставі наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» №109 від 18 липня 2018 року у даному випадку не впливає на те, що ОСОБА_2 набув прав кредитора за договором про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року на суму 908 415 грн 75 коп.

Крім того, колегія суддів враховує, що сам по собі наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про встановлення нікчемності правочину не є підставою для застосування наслідків нікчемності правочину. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Така правова позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16, від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2505/18.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що невиконання відповідачем рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2012 року не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, так як відносини, що виникли між сторонами з приводу виконання рішення суду, стосуються виконання рішення органами виконавчої служби та передбачені Законом України «Про державну виконавчу службу», Законом України «Про виконавче провадження», з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15 та у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 набув право вимоги до боржника ОСОБА_3 за договором про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року на суму 908 415 грн 75 коп., яка стягнута з ОСОБА_3 на користь первісного кредитора ПАТ «Банк «Камбіо» на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2012 року, однак відповідач не виконав свої боргові зобов`язання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних відповідно до положень ч.2 ст.625ЦК України.

Судомпершої інстанції при вирішенні спору правильно застосовано до спірних правовідносин положення ч.2ст.625 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування позовної давності, виходячи з такого.

Відповідно до ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Отже заміна кредитора у зобов`язанні за договором про іпотечний кредит № 32ф-2007 від 06 листопада 2007 року на суму 908 415 грн 75 коп. на ОСОБА_2. не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Однак, суд першої інстанції при вирішенні справи наведеної норми закону не врахував.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У відзиві на позов, відповідач ОСОБА_3 заявив про застосування строку позовної давності (а.с. 76-79, т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом 12 червня 2017 року, а розрахунок інфляційних витрат і трьох відсотків річних проведений за період з грудня 2012 року по 01 червня 2017 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, до вимог про стягнення інфляційних витрат і трьох відсотків річних з грудня 2012 року по 11 червня 2014 року.

Апеляційним судом проведено розрахунок інфляційних витрат і трьох відсотків річних в межах строку позовної давності з урахуванням меж позовних вимог, а саме, за період з 12 червня 2014 року по 01 червня 2017 року з урахуванням суми простроченого грошового зобов`язання у розмірі 908 415 грн 75 коп.

Так, за період з 12 червня 2014 року по 01 червня 2017 року розмір інфляційних витрат становить 848 459 грн 61 коп., а розмір трьох відсотків річних - 81 010 грн 17 коп., а всього на загальну суму 929 470 грн 32 коп.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2. підлягають стягненню інфляційні витрати і три відсотки річних у загальному розмірі 929 470 грн 32 коп., а відтак позов ОСОБА_2. підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на вказані вище положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, то колегія суддів вважає, що в силу ст.376 ЦПК України ці порушення є підставою для зміни рішення суду першої інстанції з наведених вище підстав.

Що стосується заперечень на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2018 року (а.с.144 - 145, т.1) та ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2019 року (а.с.6, т.2), згідно з якими відмовлено задоволенні клопотання представнику ОСОБА_3 - адвокату Чистовій А.С. про зупинення провадження по справі до вирішення іншої цивільної справи №757/29883/16-ц за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Банк «Камбіо», ПОВ «Інланд Транзіт», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макарової О.П., треті особи: ОСОБА_3 , Національний банк України, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Камбіо» Додусенко В.І. про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування рішень та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до цих же сторін про визнання недійсними договорів, яка на даний час перебуває у провадженні Печерського районного суду міста Києва, то вони не заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У пункті 33 (абз.4) постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати значення для іншої справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої цивільної справи №757/29883/16-ц за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Банк «Камбіо», ПОВ «Інланд Транзіт», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макарової О.П., треті особи: ОСОБА_3 , Національний банк України, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Камбіо» Додусенко В.І. про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування рішень та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до цих же сторін про визнання недійсними договорів, оскільки наявність спору у справі №757/29883/16-ц не виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувані ухвали суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду вказаної позовної заяви ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Оскільки колегія суддів змінює рішення, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2. необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог у сумі 5 176 грн 71 коп.

Керуючись ст.ст.367,374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 березня 2019 року в частині стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та судового збору - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) інфляційні втрати у розмірі 848 459 грн 61 коп., три відсотки річних у розмірі 81 010 грн 17 коп., а всього - 929 470 (дев`ятсот двадцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят) грн 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 5 176 грн 71 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді