Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 606/904/18-ц

провадження № 61-6652св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Микулинецька селищна рада Теребовлянського району Тернопільської області,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Бершадської Г. В., Гірського Б. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про усунення перешкод у здійсненні приватизації земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 04 серпня 2017 року № 682 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,21 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, угіддя-земля одно-двоповерхової житлової забудови.

На виконання вказаного рішення органу місцевого самоврядування нею виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яку без погодження акта приймання-зберігання межових знаків на зберігання суміжним землекористувачем ОСОБА_2 , подано для затвердження Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області.

Проте проект землеустрою не затверджено, а рекомендовано їй звернутись до суду для вирішення питання в судовому порядку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просила суд: усунути перешкоди у здійсненні нею приватизації земельної ділянки площею 0,2069 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 шляхом надання права подальшого проведення приватизації без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_2 ; зобов`язати Микулинецьку селищну раду Теребовлянського району Тернопільської області затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,2068 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 без погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року у складі судді Ромазан Л. С. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Микулинецьку селищну раду Теребовлянського району Тернопільської області усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права на приватизацію земельної ділянки, площею 0,2068 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 , шляхом визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки, площею 0,2068 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 , без погодження меж із суміжним землекористувачем - ОСОБА_2 , та затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,2068 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 , без погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 704,80 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району безпідставно відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 без погодження суміжного землекористувача ОСОБА_2 , у зв`язку з чим її порушене право на приватизацію земельної ділянки підлягає поновленню.

Крім того, суд дійшов висновку, що погодження ОСОБА_2 меж земельної ділянки ОСОБА_1 згідно з вимогами земельного законодавства не є її обов`язком, право ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 не порушено, тому у задоволенні позовних вимог до останньої суд відмовив.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області задоволено частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2018 року скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про усунення перешкод у здійсненні приватизації земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії - затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,2068 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 , без погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 , закрито.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач звернулася до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки у власність, який не було реалізовано внаслідок відмови селищної ради у задоволенні заяви про затвердження технічної документації для передачі її у власність. Правовідносини,пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах, тому спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 606/904/18-ц з Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

23 травня 2019 року справа надійшла доВерховного Суду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про усунення перешкод у здійсненні приватизації земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що під час визначення предметної юрисдикції справи суд повинен виходити із суті права та інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

Правовідносини щодо володіння, користування та розпорядження землею регулюються нормами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Зазначене узгоджується зі статтею 116 ЗК України.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною нормою та статтями 118, 122 ЗК України.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 у процесі приватизації земельної ділянки на підставі виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 04 серпня 2017 року № 682 звернулась до суміжного землекористувача ОСОБА_2 для погодження та затвердження меж земельної ділянки, де остання в підписанні акта погодження меж відмовилась, тому вона і звернулась до органу місцевого самоврядування із заявою про погодження земельно- кадастрової документації без погодження меж суміжного землекористувача, але в задоволенні її заяви було відмовлено.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватись з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - у порядку цивільного судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної особи виникло право цивільне і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправових характер. Отже, її позовні вимоги повинні пред`являтись до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги є оспорюванням цивільного речового права особи, зокрема права власності, що виникло у результаті реалізації рішення виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 04 серпня 2017 року № 682.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 911/4111/16 (провадження № 12-69гс18).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 04 серпня 2017 року № 682 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність орієнтовною площею 0,21 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, угіддя-земля одно-двоповерхової житлової забудови.

У 2018 році позивачем ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (виконавець фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з кадастровим планом земельної ділянки при виготовленні вказаної технічної документації площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 складає 0,2068 га.

Складовою частиною цієї технічної документації є акт приймання-зберігання межових знаків, який підписується суміжними землекористувачами, однак відповідачем ОСОБА_2 , як суміжним землекористувачем, він не підписаний.

23 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області із заявою про підтвердження меж суміжних землекористувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно з висновком органу місцевого самоврядування ОСОБА_1 відмовлено в погодженні межі виділеної їй земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із суміжним землекористувачем ОСОБА_2 , оскільки вони не є суміжними землекористувачами, рекомендовано позивачу звернутись до суду із заявою про визначення меж земельних ділянок та встановлення порядку користування ними.

Зазначений висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 26 лютого 2018 року № 934.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною нормою та статтями 118, 122 ЗК України.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 911/4111/16 (провадження № 12-69гс18).

Колегія суддів вважає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Спір у справі, що розглядається, виник щодо законності розпорядчих дій (бездіяльності), що ґрунтуються на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право на земельну ділянку, до вирішення якого не можуть бути розв`язані питання, пов`язані з передачею ОСОБА_1 землі у власність.

Оскільки цей спір стосується права власності на земельну ділянку, тобто цивільного права, такий спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Такі ознаки притаманні цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб`єктного складу є предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції, а не адміністративним.

Відповідно до нової редакції частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Ураховуючи, що Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїх постановах висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах, підстав для передачі справи до Великої Палати Верховного Суду не вбачається, оскільки крім наведеної вище правової позиції Великої Палати Верховного Суду, вона узгоджується також з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах: від 18 квітня 2018 року у справі № 802/950/17-а (провадження № 11-107апп18), від 22 серпня 2018 року у спраіі № 539/3192/16-ц (провадження № 14-277цс18), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18).

Таким чином, апеляційний суд належним чином не визначив характер спору, суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо неналежності спору до юрисдикції загального суду, тому наведені висновки суду про те, що цей спір має розглядатися саме в порядку адміністративного судочинства є безпідставними.

При новому розгляді справи апеляційному суду також необхідно звернути увагу на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду щодо згоди суміжного землекористувача.

Відповідно до частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи скасування постанови апеляційного суду та направлення справи до апеляційного суду для продовження розгляду, беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 та Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської областіна користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 409,60 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року скасувати, справу передатидо апеляційного суду для продовження розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн на відшкодування сплаченого судового збору за подання касаційної скарги.

Стягнути з Микулинецькоїселищної ради Теребовлянського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 704,80 грн на відшкодування сплаченого судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець