Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 641/1750/16-ц

провадження № 61-1840св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року у складі судді Курганникової О. А. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 24 січня 2008 року № 860/13-27/18/3/8-042 у розмірі 127 402,27 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКІБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», уклали кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 90 990,00 грн за умовою сплати 7,77 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 09 січня 2015 року відповідно до графіка погашення заборгованості, передбаченого у пункті 1.1 кредитного договору. У кінцевий строк кредитування ОСОБА_1 не повернув тіло кредиту у сумі 60 019,91 грн та прострочив сплату процентів за користування кредитом у сумі 10 754,15 грн. Крім того, за період з 10 листопада 2014 року до 25 вересня 2015 року банк нарахував пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту у сумі 29 378,68 грн та за несвоєчасне погашення процентів у сумі 821,18 грн, інфляційні втрати з листопада 2014 року до жовтня 2015 року за тілом кредиту у сумі 25 705,62 грн та за процентами за користування кредитом у сумі 722,72 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки відповідач з 10 листопада 2009 року припинив сплачувати чергові платежі за кредитним договором, а банк звернувся до суду з цим позовом у лютому 2016 року, то заявлення ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором за період з 23 лютого 2013 року до 23 лютого 2016 року за процентами за користування кредитом у сумі 13 876,06 грн та за період з 10 листопада 2014 року до 25 вересня 2015 року пеню за несвоєчасне погашення процентів у сумі 821,18 грн, а разом - 14 697,24 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати зі сплати судового збору у сумі 463,12 грн; у решті рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 належно не виконав зобов`язання за кредитним договором щодо повернення тіла кредиту, тому з нього підлягають стягненню проценти за користування кредитом за останні три роки, що передували зверненню ПАТ «Укрсоцбанк» до суду з цим позовом, та пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в межах одного року. У решті позову ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без руху.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2018 року відкрито касаційне провадження, справу витребувано з Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи та неправомірно застосували строки позовної давності, оскільки відповідач востаннє погашав кредит у грудні 2014 року, а банк звернувся до суду з цим позовом у лютому 2016 року. Крім того, кредитним договором передбачено строк його дії до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 січня 2008 року АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 860/13-27/18/3/8-042.

У пункті 1.1 кредитного договору визначено, що банк надає ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кошти в сумі 90 990,00 грн зі сплатою 7,77 % річних та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом внесення з 10 лютого 2008 року щомісяця чергових платежів у сумі 1 083,21 грн, з кінцевим строком повернення тіла кредиту до 09 січня 2015 року.

Сплата процентів здійснюється у валюті кредиту в період сплати, за який приймається період з 01 до 10 числа місяця, наступного за звітним (пункт 2.4.1 кредитного договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісяця в валюті наданого кредиту в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця до дня, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом у повному обсязі (пункт 2.4.2 кредитного договору).

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (пункт 7.3 кредитного договору).

Після 10 листопада 2008 року ОСОБА_1 припинив погашення тіла кредиту, останній платіж у рахунок сплати процентів за користування кредитом здійснив 10 грудня 2014 року.

На момент закінчення строку кредитування (09 січня 2015 року) ОСОБА_1 не повернув тіло кредиту у сумі 60 019,91 грн та не сплатив у повному обсязі проценти за користування кредитом у сумі 10 754,15 грн.

За період з 10 листопада 2014 року до 25 вересня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором нарахувало пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту у сумі 29 378,68 грн та за несвоєчасне погашення процентів у сумі 821,18 грн.

Крім того, банк заявляв вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 25 705,62 грн за прострочення повернення тіла кредиту та 722,72 грн за прострочення сплати процентів за кредитом, обрахованих за період з листопада 2014 року до жовтня 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Тобто для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання є порушенням зобов`язання за кредитним договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

З огляду на статтю 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини першої статті 258 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтях 253-255 цього кодексу.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, які визначають сплату щомісячних платежів, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

А отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із цим позовом 19 лютого 2016 року.

Стягуючи проценти за користування кредитом за три роки перед зверненням ПАТ «УкрСиббанк» до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції послався на постанову від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, у якій Верховний Суд України дійшов висновку, що проценти за кредитом і пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата відступила від зазначеного висновку Верховний Суд України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зазначивши, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої статті 1050 ЦК України.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Зважаючи на викладене, висновок суду апеляційної інстанції щодо обчислення строку позовної давності за процентами за кредитом з 23 лютого 2013 року до 23 лютого 2016 року є неправильним.

Крім того, суд не врахував, що після закінчення строку кредитування (09 січня 2015 року) ПАТ «Укрсоцбанк» процентів не нараховувало і вимог про їх стягнення не заявляло, тобто, суд апеляційної інстанції у цій частині вийшов за межі позовних вимог.

З огляду на встановлені судами обставини справи, з урахуванням заявлення ОСОБА_1 у суді першої інстанції про застосування позовної давності, позивач має право на стягнення процентів за кредитом за період з 19 лютого 2013 року до 09 січня 2015 року у сумі 2 461,79 грн.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за тілом кредиту, суди попередніх інстанцій неправильно обраховували строк позовної давності з моменту останньої оплати відповідачем тіла кредиту.

Оскільки ОСОБА_1 з 10 листопада 2009 року до 09 січня 2015 року не виконував обов`язку з внесення чергових платежів, то позовна давність обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

На момент звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до суду з цим позовом строк кредитування закінчився, у такому разі вимоги про стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню лише у частині прострочених платежів, які ОСОБА_1 мав сплатити протягом періоду з 19 лютого 2013 року до 09 січня 2015 року, у сумі 24 914,19 грн. Решта періоду прострочення (до 19 лютого 2013 року) заявлена банком поза межами строку позовної давності.

У цій справі ПАТ «Укрсоцбанк» також просило стягнути пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту та процентів, нараховану за період з 10 листопада 2014 року до 25 вересня 2015 року.

З огляду на пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України неустойка (зокрема пеня) незалежно від періоду її нарахування може бути стягнута лише у межах спеціальної позовної давності - одного року.

Ураховуючи звернення позивача до суду у лютому 2016 року, вимоги про стягнення пені за період з 10 листопада 2014 року до 09 січня 2015 року заявлені банком з пропуском позовної давності.

Водночас, після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати неустойку за кредитом, така вимога є необґрунтованою, тому до вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення пені за період з 10 січня 2015 року до 25 вересня 2015 року позовна давність не може бути застосована.

Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

З огляду на статтю 599 ЦК України зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором не припинилося та може бути виконано після спливу позовної давності.

У такому разі наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за заявлений ПАТ «Укрсоцбанк» період (з листопада 2014 року до жовтня 2015 року), що є в межах строків позовної давності, у сумі 25 705,62 грн - за прострочення повернення тіла кредиту, у сумі 722,72 грн - за прострочення сплати процентів за кредитом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Верховний Суд дійшов висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, проте допущено неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 24 914,19 грн - тіло кредиту, у сумі 2 461,79 грн - проценти за кредитом, та нараховані інфляційні втрати у сумі 25 705,62 грн -прострочення повернення тіла кредиту, у сумі 722,72 грн - прострочення сплати процентів за кредитом, разом - 53 804,32 грн. У решті позову щодо стягнення тіла кредиту, процентів та пені, нарахованих до 19 лютого 2013 року слід відмовити за спливом позовної давності; вимога щодо стягнення пені, нарахованої після 09 січня 2015 року, є необґрунтованою.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення частково касаційної скарги, сплачений позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції судовий збір у сумі 1 146,62 грн підлягає стягненню з відповідача.

За розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій позивач сплатив судовий збір у сумі 4 013,16 грн (1 911,03 + 2 102,13), тому з урахуванням часткового задоволення позову (42 %) з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» слід стягнути 1 685,53 грн.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 24 січня 2008 року № 860/13-27/18/3/8-042 у сумі 24 914,19 грн - тіло кредиту, у сумі 2 461,79 грн - проценти за кредитом, інфляційні втрати у сумі 25 705,62 грн - за прострочення повернення тіла кредиту, інфляційні втрати у сумі 722,72 грн - за прострочення сплати процентів за кредитом, разом - 53 804,32 грн.

У решті позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати зі сплати судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 1 685,53 грн, та витрати зі сплати судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції у сумі 1 146,62 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. М. Сімоненко

Судді:А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик