Справа № 182/8184/18
Провадження № 2/0182/474/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.02.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Тихомирова І.В.

секретаря - Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 грудня 2016 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір на встановлення профілів ПВХ, згідно якого вона сплатила відповідачу 8 100,00 грн., а останній в свою чергу зобовязався виготовити обумовлені вироби протягом 28 робочих днів з моменту підписання договору.

Оскільки одразу усієї суми коштів для оплати вартості замовлених виробів позивач не мала, тому відповідач їй повідомив про можливість отримати в ПАТ КБ "ПриватБанк" споживчий кредит на вигідних умовах, за яким вона щомісяця мала сплачувати 234,00 грн. Позивача такі умови влаштовували та вона на них погодилася. Таким чином відповідач фізична особа-підприємцем ОСОБА_2 в день укладання договору отримав грошові кошти у розмірі 8100,00 грн. в якості оплати вартості замовлених позивачем виробів.

Наступного дня позивач звернулася до відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" де дізналася, що умови оформленого кредиту є для неї вкрай невигідними, оскільки щомісячний платіж за кредитом складає 1384,64 грн.

У зв'язку з цим, позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення сплачених нею коштів, яка була отримана відповідачем, але повертати кошти відповідач відмовився.

Листом від 22 березня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 повідомив, що ПВХ вироби вже виготовлені, тому розірвання договору є неприпустимим та запропонував зв'язатися з ним для узгодження дати та часу доставки обумовленого замовлення.

Однак в порушення умов договору, відповідач до цього часу свої зобов'язання не виконав, та сплачені кошти не повернув.

З цього приводу позивач зверталася до Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, де її звернення було зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 24004 від 22 грудня 2016 року.

11 вересня 2018 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом було направлено лист-претензію із вимогою виконати умови укладеного між ними договору або відшкодувати завдані збитки, але даний лист відповідач не отримав.

Враховуючи наведені обставини, позивач просила суд розірвати спірний Договір укладений 20 грудня 2016 року між нею та відповідачем, а також стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 сплачені нею кошти за виконання робіт у розмірі 8100,00 грн., а також неустойку відповідно до п. 4.2 ОСОБА_3 в сумі 3726,00 грн.

Позивач ОСОБА_1І в судове засідання не з'явилася, від її представника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій на задоволенні позовних вимог наполягла в повному обсязі (а.с.45).

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з позовом ознайомлений, в судове засідання 01 лютого 2019 року не з'явився, в своєму відзиві, який надійшов на адресу суду 30 січня 2019 року електронною поштою, зазначив, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними, оскільки підставами, наведеними у позовній заяві, для розірвання договору від 20 грудня 2016 року є те, що позивача не влаштовують умови кредитного договору, укладено з іншою юридичною особою.

Також зазначає, що він добросовісно виконав умови ОСОБА_3 від 20 грудня 2016 року, вироби із ПВХ були своєчасно виготовлені у відповідності до замовлення та у січня 2017 року позивача було завчасно повідомлено за вказаним у договорі номером телефону та доставлено відповідне замовлення за адресою місця проживання позивача, однак ОСОБА_1 безпідставно відмовилась від отримання замовлення.

З метою врегулювання ситуації, що склалася, відповідач двічі звертався до позивача з листами-повідомленнями, однак позивач безпідставно відмовляється від спірного ОСОБА_3.

У зв'язку з наведеними обставинами відповідач просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову.

Розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 865 ЦК України передбачено, що за договором підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих ЦК, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що 20 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір на встановлення профілів ПВХ (металопластикові вікна та балконний блок) (а.с.5,6).

Факт укладання та підписання даного договору позивачем та його представником не оспорювався.

Згідно п. 3.1. та п. 3.2. зазначеного договору позивач зобовязався оплатити та прийняти готові вироби в повному обсязі згідно умов ОСОБА_3, а відповідач в свою чергу зобовязався виготовити обумовлені сторонами вироби протягом 28 робочих днів з моменту підписання договору (а.с.5).

Пунктом 2.1 ОСОБА_3 визначено, що загальна вартість замовлення складає 8 100,00 грн., яка згідно п. 2.2. внесена позивачем в повному обсязі.

З позовної заяви вбачається, що позивач не мала одразу усієї суми коштів для оплати вартості замовлених виробів, тому скористалася послугами ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо отримання споживчого кредиту, умови якого в подальшому для позивача виявилися не вигідними.

Суд вважає безпідставним посилання позивача, як на підставу для розірвання укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_3 те, що умови споживчого кредиту є для не вкрай не вигідними, оскільки сам лише факт невигідних умов кредитування не є підставою для розірвання ОСОБА_3 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, який зазначені послуги не надає.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідач в порушення умов договору від 20 грудня 2016 не виконав свої зобов'язання щодо виготовлення та передачі обумовлених з позивачем профілів ПВХ.

Доводи відповідача про те, що він добросовісно виконав свої зобов'язання за ОСОБА_3 та усі замовлені позивачем вироби виготовлені в повному обсязі, але позивач безпідставно відмовляється їх прийняти, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту відмови позивача ОСОБА_1 від прийняття замовлених нею виробів відповідачем суду надано не було.

Частинами 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд приходить висновку, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що відповідач істотно порушив умови ОСОБА_3 від 20 грудня 2016 року, не виконав належним чином замовлення, у зв'язку з чим, зазначений договір слід розірвати, а сплачені позивачем кошти у розмірі 8 100,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 у примусовому порядку.

Також згідно із ч.5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Пунктом 4.2. ОСОБА_3 передбачено, що у разі невиконання п. 3.2 ОСОБА_3, виконавець зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості ОСОБА_3 за кожний робочий день прострочення.

Станом на дату звернення до суду з даним позовом (24 жовтня 2018 року) кількість робочих днів прострочення становить 460 днів, отже сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 3726,00 грн. із наступного розрахунку: 8100 грн. х 0,1 % х 460 робочих днів.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,62,64,76,81,89,95,141,263-265,268 ЦПК України, Законом України "Про захист прав споживачів", ст. 526,837,865 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір № б/н від 20 грудня 2016 року украдений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 щодо виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) грошові кошти в розмірі 8 100 (вісім тисяч сто грн. 00 коп.) сплачених за ОСОБА_3 № б/н від 20 грудня 2016 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) суму неустойки за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 3726,00 грн. (три тисячі сімсот двадцять шість грн. 00 коп.).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положеньЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2019 року.

Суддя: ОСОБА_5