Дата документу 14.02.2019 Справа № 225/2378/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 225/2378/18Головуючий у 1-й інстанції Купавська Н.М.
Пр. № 22-ц/807/839/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції Донецької області із вищезазначеним позовом (а.с.1), в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 600,14 кв. м на підставі договору дарування від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року її батько ОСОБА_5 подарував їй за договором дарування земельну ділянку площею 600,14 кв. м, яка йому належала на підставі державного акту на право власності від 05.06.2007. Земельна ділянка дарувалась за згодою його дружини ОСОБА_3 У зв'язку із втратою документа, який засвідчує право власності та у зв'язку із браком коштів, вона не зареєструвала своє право власності на земельну ділянку. У зв'язку із чим, вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 22 травня 2018 року (а.с. 12-13), залишеною без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2018 року (а.с.33-34), зазначену справу передано за підсудністю на розгляд до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвалою Мелітополського міськрайонного суду Запорізької області від 06 серпня 2018 року (а.с.43) провадження у цій справі за позовом позивача відкрито, розгляд цієї справи призначено в спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2018 року (а.с. 77) у визначенні підсудності цієї справи позивачеві ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Мелітополського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2018 року (а.с. 80) уточнену позовну заяву позивача у цій справі (а.с. 66-69) повернуто останній.

Зазначена ухвала суду першої інстанції підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції у цій справі. Однак, докази оскарження останньої в апеляційному порядку у матеріалах цієї справи відсутні. Тобто, остання набула чинності.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року (а.с. 89-90) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 92-96) просила рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 114).

Відводів суддям учасниками цієї справи чи самовідводів суддями у цій справі не заявлено. В силу вимог ст. 36 ч. 2 ЦПК України … рішення… судді в інших справах …не може бути підставою для відводу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 грудня 2018 року (а.с.115), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.118).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом не скористалась.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 16, 346, 377, 378, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1261, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258, 264, 265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку від 05.06.2007 ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, належала земельна ділянка площею 600,14 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року (а.с.82-88) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Н.В., КП «Водоканал», ВАТ «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова А.О. про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту, стягнення судових витрат, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи ВАТ «Мелітопольгаз», КП «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Н.В. про стягнення грошових сум - визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 600 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв. м, з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10.11.2006. Також, за даним рішення суду визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, укладений 25.10.2007 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрований за № 4427.

Вищезазначене рішення суду від 20 листопада 2012 року набрало законної сили, оскільки ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року було залишено без змін (а.с. 120-127).

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на час розгляду цієї справи є рішення суду, яке набуло чинності, та за яким право власності на спірну земельну ділянку було визнано за ОСОБА_6

Останнє є чинним, не скасовано на час розгляду цієї справи судом першої інстанції.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Спірна земельна ділянка включена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності як така, що зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1) (а.с. 41-42).

Згідно із ст. 377 ч. 1 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно із ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

З аналізу вказаних норм вбачається, що особа спадкує лише ті права, які належали спадкодавцю на момент його смерті.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 помер у ІНФОРМАЦІЯ_2, а земельна ділянка вибула з його володіння у 2006 і перейшла у володіння ОСОБА_6

Враховуючи чинне судове рішення, за яким визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку з дня придбання нею будинку, немає підстав вважати, що вищезазначена земельна ділянка становила об'єкт спадкування.

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, з огляду на викладене, не може бути визнано право власності за позивачем за наявності судового рішення, яким це право визнано за іншою особою та, виходячи зі змісту судового рішення, існувало на час відкриття спадщини.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку у ОСОБА_6 є рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року, яке набрало чинності та в якому прямо зазначено, що право власності виникло з моменту укладання договору купівлі-продажу, тобто з 10.11.2006 року.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у позовних вимогах ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 600,14 кв. м, на підставі договору дарування укладеного ІНФОРМАЦІЯ_1 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., у цій справі слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Ухвалою суду першої інстанції від 06 серпня 2018 року (а.с.43) розгляд цієї справи судом першої інстанції було призначено в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Про що було достовірно відомо позивачеві ОСОБА_2

Оскільки, суд першої інстанції надсилав позивачеві ОСОБА_2 копію вищевказаної ухвали для відома (а.с.44) та вона останню отримала 28.08.2018 року (поштове повідомлення а.с. 47).

Позивач ОСОБА_2 не подавала суду першої інстанції у цій справі заперечень з приводу розгляду цієї справи останнім у спрощеному порядку без виклику (повідомлення) сторін, а лише подала суду першої інстанції відповідь на відзив відповідача у цій справі (а.с. 54-55).

При вищевикладених обставинах, безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо справу розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_8 у цій справі просила визнати за нею право власності на вищезазначену земельну ділянку лише на підставі ст. 722 ЦК України (прийняття дарунку) і договору дарування від 25.10.2007 року (а.с.1).

Ухвалою Мелітополського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2018 року (а.с. 80) уточнену позовну заяву позивача у цій справі (а.с. 66-69) повернуто останній.

Зазначена ухвала суду першої інстанції підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції у цій справі. Однак, докази оскарження останньої в апеляційному порядку у матеріалах цієї справи відсутні. Тобто, остання набула чинності.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_2, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Не можна визнавати судом за рішенням суду у цій справі право власності на вищезазначену земельну ділянку за позивачем на підставі вищевказаного договору дарування, який вже визнаний раніше рішенням суду в іншій справі недійсним (а.с.135), яке було та є чинним на час розгляду цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій. Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

Клопотання ОСОБА_2 (а.с. 1100), додане нею до апеляційної скарги задоволено частково: долучено до матеріалів цієї справи докази згідно переліку, на які посилається позивач; у витребуванні із Мелітополського міськрайонного суду Запорізької області цивільної справи № 2-421/2012 (суддя Баранов В.І.), по якій було ухвалено рішення суду від 20 листопада 2012 року, на яке посилається суд у цій справі, відмовлено, оскільки копія вказаного рішення суду наявна у матеріалах цієї справи (а.с. 82-88), та додатково взята апеляційним судом із Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с. 128-126).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч.2, 3 ЦПК України, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі, можна вважати матеріали, надані ОСОБА_2 до її апеляційної скарги (а.с.98-111).

Проте, останніми не спростовуються правильно встановлені фактичні обставини цієї справи судом першої інстанції та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Крім того, встановлено що ОСОБА_2, як особа з інвалідності ІІ групи довічно (а.с. 97), в силу вимог Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 14.02.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.