Справа №702/269/18
Провадження №2/702/5/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Чорненької Д.С.,

секретар судового засідання Шковира А.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та жителька АДРЕСА_1, 20001, паспорт серія НЕ №126041, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

представник позивача : ОСОБА_2, місце проживання вул.ОСОБА_3, 70-а, м.Христинівка Черкаська область, 20000,

відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія АТ №175720, ІПН НОМЕР_2,

відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої та жительки АДРЕСА_2, 19101, паспорт серія НЕ №685941, ІПН НОМЕР_3,

представник відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5- захисник ОСОБА_7, м.Монастирище вул.Соборна,111/1, Черкаської області,19101,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Монастирище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних,

встановив:

Позивач 11.04.2018 року звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних. Підставою своїх вимог вважає, те що ОСОБА_4, представившись головою Національного комітету по боротьбі з корупцією, схилив до знайомства її батька, ОСОБА_2, надав йому посвідчення помічника голови комітету в Христинівському районі Черкаської області, неодноразово позичав у неї та в батька грошові кошти та без конфліктно повертав. В 2009 р. він в черговий раз звернувся до нього, але за відсутністю у батька коштів останній, знаючи, що вона зберігає кошти, які їй дісталися від продажі квартири баби на навчання сина у виші, порекомендував звернутися до неї разом з його дружиною, оскільки кошти були потрібні, як зазначав ОСОБА_6 для потреби сім»ї, запевнив, що має хороші звязки в Києві, і поможе пристроїти сина на навчання у вищі заклади. 27.06.2009 року ОСОБА_6 ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_9 та її батько ОСОБА_2 зявилися до неї. Подружжя ОСОБА_9 пояснили, що на імя ОСОБА_6 отримана в м.Київ 3-кімнатна квартира, яка потребує ремонту. Терміново потрібні кошти, обоє попросили позичити кошти, гарантуючи, що по завершенню ремонту вони переселяться в квартиру в Київ, а наявну квартиру, яка складається з сполучених трьох квартир, вони тим часом продадуть та повернуть їй борг з доплатою 10% від суми боргу. Не маючи досвіду в питаннях позики, довіряючи зовнішньо ставним двом особам, особливо ОСОБА_6, як голові Національного комітету по боротьбі з корупцією, будучи у формі генерала, вона передала їм позичково 1 600 дол. США за угодою позики, виконаної власноручно ОСОБА_6 у вигляді розписки з прийняттям зобов»язання повернути борг. В додатку арк. №1. 28.02.2010 року в додатку аркуш №2 її в черговий раз відвідали ОСОБА_6 та ОСОБА_9, вибачившись за затримку, передали їй 100 дол. США, як проценти за користування позикою та попросили позичити ще кошти в значному розмірі, поскільки отримана в м.Києві квартира ще повністю не відремонтована. Що мається бригада ремонтників, які вимагають передплату, зобов»язуючись повернути борг до 01 травня 2011 р. Вона в черговий раз довірилась, нагадуючи, що кошти їй потрібні на навчання сина, щоб не було затримки, на що отримала запевнення добросовісності, передавши позику 5 600 дол. США за угодою позики, виконаною ОСОБА_6 власноручно у вигляді розписки. Через 7 днів, тобто 07.03.2010 pоку в додатку арк.№3 прибув ОСОБА_6І одноособово у формі генерала та попросив додатково позичити 1 800 дол США, оскількитреба купити сантехнічне обладнання в отриману 3-кімнатну квартиру (котел, батареї тощо). В черговий раз, довіряючи сім»ї ОСОБА_6, вона передала йому 1 800 дол. США в присутності свідка, за угодою позики від 07.03.2012 року, виконаною ним власноручно у вигляді розписки з прийняттям зобов»язання повернути борг до 07.05.2010 року. В 2011-2012 роках ОСОБА_6, будучи в м.Христинівка, відвідував її, вибачався за затримку, привозив малоцінні бонуси (коробки конфет, київський торт, шампанське) прохав почекати повернення боргу, оскільки покупці квартири в Монастирищі за кордоном, мають приїздити. І він за її чекання віддячить їй доплатою 5 000 дол. США. Влітку 2012 року вона особисто відвідала сім»ю ОСОБА_6 в АДРЕСА_3, де зустрілась з ОСОБА_9, яка заспокоювала її, та запевняла її, що чекають приїзду купців, що сам ОСОБА_6 вже мешкає фактично в 3-кімнатні квартирі в Києві, а вона перебуває в м.Монастирищі до приїзду покупців, після чого негайно із нею розрахується. Перебуваючи у сумнівах в зв»язку з порушенням строку виконання боргового зобов'язання, вона стала цікавитись сім»єю ОСОБА_6 та взнала, що це шахраї, що у них багато боргів. 07.03.2013 року та 18.09.2013 року в додатку арк. №4 у письмовій формі рекомендованим листом, вона звернулася з претензією-нагадуванням про повернення боргу. Інакше вимушена буде звертатися з позовом до суду. 03.05.2013 року ОСОБА_6І, не надаючи письмової відповіді на претензію, приїздив до неї. Привіз їй київського торта та 150 доларів США, вказуючи, що це часткове погашення боргу за трьома угодами позики та попрохав відмітити у боргових розписках, які виконувались в двох екземплярах 27.06.2009 року, 28.02.2010 року, 07.03.2010 року один екземпляр з яких у неї оригінал, а ксерокопії розписок у нього, про отримання по 50 дол. США по кожній угоді позики. Вона відмітила отримання цих коштів в обох екземплярах, в оригіналах, які в неї, копії залишилися на руках у ОСОБА_6 ОСОБА_6 пояснив, що ці 150 дол. США з його заробітку, що квартира до цього часу не продана, що вона повинна довіряти, що він з дружиною ніколи її не обмануть, що вони віддячать стопроцентово. В 2014-2015 роках ОСОБА_6 неодноразово приїздив до її батька ОСОБА_2, вони спілкувались, відвідували її, ОСОБА_6 передавав їй малоцінні презенти та в чергові рази запевняв її, що боргові зобов»язання будуть виконані. Та станом на 2016 рік довіра до ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було втрачено, вона зрозуміла, що ними ошукана, поставлена у надзвичайно несприятливі умови. Син закінчив школу, поступив на навчання у вищий навчальний заклад, без допомоги ОСОБА_9. На потреби навчання вона змушена була сама запозичати кошти, які до цього часу нею не повернуті. Таким чином, з суми позики 9 000 дол. США повернуто в позасудовому порядку 250 дол. США. Сума боргу 8 750 дол. США. Курс валюти, встановлений Національним банком України на час пред»явлення позову: 100 дол. США = 2 786,9 грн. Отже, сума боргу відповідачів на час пред 'явлення позову становить 243 853 грн. (8 750 х 2786,9: 100). Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові) кошти у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором (розписками). Крім того, відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З суми позики 1 600 дол. США, починаючи з 27 липня 2009 року по час повернення 50 дол. США з травня 2013 року 3% річних має становити 184 дол. США. Період прострочки 3 роки 10 місяців (1 600 дол. СШАх3х3 роки 10 місяців:100). З суми боргу 7 400 дол. США за період з травня 2010 року до травня 2013 року 3% річних становлять за три роки 666 дол. США 7 400х3x3:100. Починаючи з 03.05.2013 року з суми боргу 8 750 дол. США 3% річних за 4 роки 10 місяців становить 1 268 дол. США. За 4 роки: (8 750х3х4:100)=1 050 дол. США. За 10 місяців (8 750х3/:12х10/=218 дол. США. Отже, загальна сума річних за станом на 04.02.2018 року становить 2 118 дол. США /184 дол. США+666 дол. США+1 268 дол. США/, що в грошовій одиниці держави Україна становить 59 026 грн. (2 118х2 786,9 /: 100). Таким чином, загальна сума боргу станом на 04.02.2018 року становить 302 879 грн. (243 853 + 59026). Вважає, що відшкодування боргу має проводитись ОСОБА_6 та ОСОБА_9 солідарно. Згідно з ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Звернення за позикою в інтересах сімї мало місце подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_9 Цільове використання позики пояснювалось в інтересах сімї: на ремонт квартири, в яку вони мали пересилитись. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 діяли узгоджено при отриманні позики та діють узгоджено в уникненні відшкодування боргу за угодами позики. Як стало їй відомо в даний час, відповідачі, щоб уникнути накладення стягнення на майно за борговими зобов'язаннями, однією сімєю в м.Монастирище вул.Щорса3/19 ОСОБА_10, маючи і інші борги перед іншими позичальниками, передарував свої частки в квартирі на дружину та сина. Перереєструвався з місцем проживання в м.Умань, де, вірогідно, на підроблених документах оформив пенсію аркуш №5. 3 пояснень його кредитора ОСОБА_11, який отримує погашення боргу на підставі рішення Гайсинського райсуду аркуш №6 від 15.11.2013 року з виконання виконавчого листа №2/129/286/2013, виданого 24.10.2013 року Гайсинським райсудом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 боргу в сумі 74 607,84 грн., який отримує погашення боргу на підставі рішення суду. Розмір пенсії ОСОБА_6 більше 5 000 грн., хоч він такого заробітку для пенсії не мав. Уникаючи відповідальності, перереєструвався в Гайсинський район, потім в Ілінецький, потім в Оратівський, в завершення в м.Іршава Закарпатської області аркуш № 7, хоч щоденно мешкає в м.Монастирище користується самовільно побудованим двоповерховим гаражем, субсидією, яка оформлена на велику площу на одну особу ОСОБА_9 в м.Монастирище вул.Щорса,3/19. Його сусідами є члени виконкому Монастирищенської міської ради та міський голова, які можуть підтвердити факт сімейного проживання відповідачів АДРЕСА_4. Підтверджується приєднаною довідкою виконкому Монастирищенської міськради від 27.05.2016 року вих №2336 аркуш №8. Предявленням позову, вона розраховує на судовий захист своїх порушених прав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.2 цього Кодексу завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Суд та учасники судового процесу зобов»язані керуватися завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.5.ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В 2011-2012 року ОСОБА_6 неодноразово відвідував її на її робочому місці в м.Христинівка, інформував, що питання продажу квартири в АДРЕСА_4 вирішується. Вона особисто влітку 2012 року відвідала помешкання боржників в АДРЕСА_4. До помешкання її запросила дружина ОСОБА_6-ОСОБА_9 заспокоїла її у визнанні боргу та в поверненні, зіславшись, на покупців квартири, які перебувають за кордоном, приїдуть до кінця року та оплатять квартиру, після чого їй буде повернутий борг. 07.03.2013 року у письмовій формі рекомендованим листом надіслала претензію, прохаючи негайно повернути отримані від неї кошти. Замість письмової відповіді на претензію від 07.03.2013 року приїздив до неї сам ОСОБА_6 та повернув 150 дол. США, а саме по 50 дол. США по кожному з трьох договорів позики, на яких вона, тобто на двох екземплярах, на тому, що в неї мався, та на тому, що мався в ОСОБА_6І, у письмовій формі підтвердила про повернення цієї суми 50 дол. США. ОСОБА_6 запевнив, що до кінця літа 2013 покупці приїздять з-за кордону та борг буде повернутий. Сумніваючись в добропорядності відповідачів, особливо в особі голови сімї ОСОБА_6, 16.02.2016 року вона пред»явила позов до нього в Монастирищенський райсуд, прохаючи стягнення боргу. Звільнення її від сплати судового збору в зв'язку з її важким матеріальним становищем. Ухвалою суду від 09.03.2016 року в матеріалах №702/237/16-ц її позовна заява залишена без руху визнана не поданою, повернута їй, оскільки вона не сплатила судовий збір. 04.05.2016 року вона повторно звернулася з позовною заявою у той же суд та просила про відкриття провадження у справі та про звільнення її від сплати судового збору. Ухвалою Монастирищенського райсуду від 05.05.2016 року в справі №702/544/16-ц відкрито провадження за її позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за угодою позики та звільнено її від сплати судового збору аркуш №9. Уникаючи цивільно-правової відповідальності за зобов»'язанням з договорів позики, ОСОБА_6І на виклики суду не зявлявся і більш того, зареєструвався для виду, а не для проживання, в с.Китайгород Іллінецького району Вінницької області, звернувся в Монастирищенський райсуд з заявою про зміну підсудності цивільної справи за місцем реєстрації відповідача, згідно довідки там не проживав аркуш №10. Відповідно до чинного законодавства Монастирищенський райсуд змінив підсудність справи та надіслав справу на розгляд в Іллінецький райсуд Вінницької області. Переслідуючи мету заволокітити розгляд справи та уникнути відповідальності, ОСОБА_6 схилив суддю Шелюховського М.В. до співпраці на свою користь, в звязку з чим справа пролежала в Іллінецькому суді без розгляду впродовж більше року з запевненнями судді, що він наче викликав ОСОБА_6, але той не з»являється, запобігаючи розгляду справи по суті, тобто виявляючи шахрайство. ОСОБА_6 перереєстрував місце свого як наче проживання на ІНФОРМАЦІЯ_5 з 19.10.2016 року та звернувся з заявою в Іллінецький суд, про що їй по телефону повідомив суддя Шелюховський М.В., про зміну підсудності справи Оратівському райсуду Вінницької області, де суддею працює бувший житель м.Монастирище, з яким вірогідно, ОСОБА_6 пробував вступити в зговір щодо результатів розгляду справи, але суддя, знаючи ОСОБА_6, як шахрая згоди не дав. Вона звернулася з заявою в сільську раду с.Підвисоке Оратівського району, на якій підставі та на якій житловій площі зареєстрований ОСОБА_6, отримала відповідь, що ОСОБА_6, як кватирант з 19.10.2016 року по 23.02.2017 року аркуш №11. ОСОБА_6, переслідуючи ту ж мету та обмежуючи її можливості щодо захисту законних своїх прав, перереєструвався з 26.04.2017 року щодо місця свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_6 та звернувся з заявою в Іллінецький райсуд знову про зміну підсудності справи. Отже, суддя Іллінецького райсуду Шелюховський М.В., отримавши справу в липні місяці 2016 року не призначав справу до розгляду, отримавши заяву від ОСОБА_6, що той проживає в ІНФОРМАЦІЯ_7, шість місяців не вирішував питання направлення справи для розгляду за підсудністю в Оратівський райсуд. Не призначав справи до розгляду, але не змінював підсудність. Вважає, що суддя Шелюховський М.В. перебуваючи в зговорі з ОСОБА_6І, умисно шукали варіант не вирішення справи по суті, а варіант зволікання та повного уникнення від розгляду справи по суті, протримавши справу 11 місяців в Іллінецькому суді. Такий варіант був знайдений в особі Іршавського райсуду Закарпатської області, який погодився на прийняття до провадження справи, щоб зробити її законне право на повернення боргу нікчемним, що обували наступні дії та рішення. Суддя Іллінецького райсуду Вінницької області Шелюховський М.В. ухвалою від 27.04.2017 року швидко змінив підсудність справи та переадресував на розгляд справу в Іршавський райсуд Закарпатської області, хоч судове засідання було призначено на 26.04.2017 року. В судовій повістці прописом була зазначена дата 26.04.2017 року. Вона перебувала на лікуванні в Трускавці, тому в телефонному режимі 25.04.2017 року передзвонила, повідомивши, що вона не зможе кинути лікування, і попросила суддю перенести справу розглядом. Суддя Шелюховський М.В. використав суд, як приватну контору, знаючи, що ОСОБА_6 перереєструвався 26.04.2017 року у приватному порядку змінив день судового засідання з 26.04.2017 року аркуш №12 на 27.04.2017 року та прийняв ухвалу на користь шахрая, ОСОБА_6, який петляє по областях України, укриваючись від відповідальності, від розшуку прийнятою Гайсинським судом ухвала від 23.08.2014 року аркуш №13, а суддя Шелюховський М.В. всіляко сприяє ОСОБА_6 знаючи, що той був прописаний у Умані, Гайсині, Іллінцях, а фактично проживає в Монастирищі. Ухвала Іллінецького райсуду від 27.04.2017 року нею була оскаржена в апеляційному порядку 06.05.2017 року у Вінницький апеляційний суд аркуш №14. Голова Іллінецького райсуду ОСОБА_12 в повідомленні від 14.06.2017 року вих. №702/544/16-ц/1680/17 вказав, що її справу з апеляційною скаргою направляє в апеляційний суд Вінницької області, аркуш №15. Тим часом, фактично цивільну справу надіслав в Іршавський райсуд Закарпатської області, де проведено перше засідання суду 31.05.2017 року аркуш №16 з зазначенням, що вона не з»явилася без поважної причини, хоч попереджена. Але вона взагалі не знала, що справа у цей день розглядається, а ухвалою від 29.06.2017 року цього суду її позовна заява залишена без розгляду, оскільки вона, немов, повторно не зявилася в судове засідання, хоч вона і не повинна була являтися, оскільки нею оскаржена та не розглянута апеляційна скарга апеляційним судом Вінницької області на ухвалу Іллінецького райсуду Вінницької області від 27.04.2017 року про зміну підсудності, аркуш №17, №18, №19. Отже, суддя Іллінецького райсуду Віницької області Шелюховський М.В. та суддя Іршавського райсуду Закарпатської області, порушивши присягу судді спрацювали на користь шахрая ОСОБА_6, обмеживши її законне право на судовий захист. Нею оскаржувались поставлені ухвали обох суддів в апеляційному порядку, а ухвала Іршавського райсуду Закарпатської області-касаційному порядку, аркуш №20, №21.Судові інстанції вимагали сплати судового збору, а вона просила про звільнення, покликаючись на її важке матеріальне становище та на ухвалу Монастирищенського райсуду від 05.05.2016 року в цій же справі №702/544/16-ц, тобто у цій же справі, якою наведені нею обставини з матеріального становища оцінені та визначені такими, що підпадають під дію ст.8 Закону України « Про судовий збір», а вона звільнена від сплати. За аналогією закону-ст.8 ч.7 ЦПК України та ч.1 ст.61 ЦПК України, які діяли на час провадження у справі, обставина її важкого матеріального становища, яка дозволяла звільнити її від сплати судового збору, і вона була звільнена від сплати цього збору-була встановлена ухвалою Монастирищенського райсуду від 05.05.2016 року, і не підлягала перегляду до завершення провадження у цій справі. Отже, зволікання розгляду справи обумовлено недолугістю судової системи та відвертим порушенням чинного законодавства суддями Іллінецького та Іршавського райсудів при розгляді її позову про стягнення боргу за угодою позики. Саме цими обставинами обумовлений пропуск строку позовної давності. Юридична оцінка їм має бути надана, як пропуск строку давності з поважних причин. Її право на повернення боргу законами за угодами позики має бути захищено. Іншого позову до відповідачів з тим же предметом та з тих підстав не пред»явлено. Відповідно до вимог, передбачених ст.175 ч.3 п.9 ЦПК України, повідомляє, що судові витрати нею не понесені з розрахунку, що вона зверталася з заявою про звільнення від сплати судового збору внаслідок тяжких матеріальних умов (обставин) на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір». Правничою допомогою не користується з огляду на її важке матеріальне становище. Просить поновити строк позовної давності та стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 солідарно борг за угодами позики з розмірі 243 853 грн. та 3% річних від простроченої до платежу суми 59 026 грн., а всього 302 879 грн.

У судовому засіданні 21.08.2018 представник позивача ОСОБА_2 надав заяву позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої ухвалою суду від 26.06.2018 відкрито позовне провадження за її позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_13 про стягнення боргу за угодами позики та 3% річних. У позовній заяві визначена ціна позову 302 879 грн. В даний час проводяться підготовчі засідання суду. Відповідно до ст.49 ч.2 п.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. Керуючись названими повноваженнями збільшує розмір позовних вимог. Таке збільшення розміру обумовлено зміною курсу долара до гривні. На час пред явлення позову курс долара до гривні становив: 100 дол США=2 786,9 грн. Станом на 03.09.2018 курс валют, встановлений Національним банком України становить: 100 дол. США =2 827,9437 грн. Отже, основна сума боргу 8 750 дол. США буде становити в національній грошовій одиниці не 243 853 грн., як це зазначено у позовній заяві, а 247 445 грн. 3% річних до 03.09.2018 строк заборгованості становить 5 років 4 місяці. 3% річних за цей період з суми основного боргу становлять 1 399 дол США. В тому числі: за 5 років / 8750 дол. США х3х5:100/= 1 312 дол. США. За 4 місяці 2018 1/3 3% за рік становить 87 дол. США. Загальна сума 3% річних визначається в розмірі 2 249 дол. США, що в національній грошовій одиниці становить 63 600 грн. Загальна сума боргу при розрахунку станом на 03.03 2018 становить 311 045 грн. /247 445 грн. + 63 600 грн./. Таким чином, розмір позовних вимог збільшує з суми 302 879 грн. до 311 045 грн. Просить стягнути з ОСОБА_6 (код НОМЕР_2) ОСОБА_13 (код) солідарно на її, ОСОБА_14 (код НОМЕР_1) користь борг за угодами позики в розмірі 247 445 грн. та 3% річних від простроченого до платежу суми 63 445 грн., а всього 311 045 грн. та стягнути судові витрати.

09.10.2018 на адресу суду від відповідача ОСОБА_6 надійшов відзив, відповідно до якого ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до нього-Ковалишенка ОСОБА_15 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних. В позовній заяві ОСОБА_1 О В просить ухвалити рішення, яким поновити строк позовної давності, та стягнути з нього та з ОСОБА_9 солідарно борг за угодами позики в розмірі 243 853 грн. та 3% річних від простроченої до платежу суми 59 026 грн., а всього 302 879 грн. ОСОБА_8 вказаною позовною заявою ОСОБА_1 незгідний, вважає її незаконною, такою, що не відповідає нормам процесуального права, а викладені в ній доводи необгрунтовані та безпідставні. Подана позивачем, зазначена заява з додатками не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України. Зокрема, в позовній заяві взагалі не зазначена його адреса. Судовий збір за подачу позовної заяви до суду не сплачений, оскільки відсутня відповідна квитанція. Посилання позивача на звільнення її від сплати судового збору за ухвалою Монастирищенського районного суду від 05.05.2016 року є необгрунтованим та безпідставним. Тому, з урахуванням вказаних недоліків, суд зобовязаний був залишити позовну заяву без руху в порядку ст.185 ЦПК України. В описово-мотивувальній частині заяви позивач зазначає, що він разом з відповідачем ОСОБА_5 позичали в борг кошти, і при цьому, наводить свої доводи при яких обставинах мали місце такі позички. Позивачем стверджується, що саме тричі мали місце отримання грошових коштів в останньої, в якості боргу, і при цьому надаються три копії розписок про отримання коштів: розписка від 27.06.2009; розписка від 28.02.2010, розписка від 07.03.2010. При ознайомленні з даними розписками хоче зазначити, що вони написані ним та ним підписані. В кожному окремому випадку, коли були написані дані розписки, тільки він виступав в якості позичальника, і виключно сам. Жодного посилання на отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_5 не зазначено, а тому саме за даними розписками, остання не може відповідати за боргові зобовязання перед позивачем, оскільки між ними не існувало цивільно-правових відносин з даного приводу. Тому, посилання позивача на наявність двох відповідачів у справі, і при цьому залучення відповідачем ОСОБА_5 є безпідставним. Виходячи з цього, ОСОБА_5 не може приймати участь в даній справі як відповідач. В звязку з цим, позивачем не дотримані вимоги підсудності справ при подачі позовної заяви, а саме ст.27 ЦПК України, відповідно до якої позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до відмітки його паспорту, громадянина України, його місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8. Тому, враховуючи наведене, суд зобовязаний передати справу на розгляд іншому суду з дотриманням вимог ст.31 ЦПК України. Відповідно до змісту розписки, датованої 27.06.2009 він дійсно 27.06.2009 отримував від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 600 доларів США. Відповідно до змісту наступних розписок, датованих 28.02.2010 та 07.03.2010 незрозуміло в кого саме він отримував грошові кошти в сумі 5 600 доларів США та 1 800 доларів США відповідно, оскільки відсутні будь-які відомості про позикодавця. Тому, з яких міркувань виходив позивач, зазначаючи, що саме в нього, і саме ним позичалися кошти також є незрозумілим. За таких обставин, якщо зявиться інший позивач, і предявить саме такі розписки-без зазначення даних позикодавця, то він за однією й тією ж розпискою, зобовязаний повертати зазначені в ній кошти всім хто їх предявить. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Зі змісту поданих позивачем розписок від 28.02.2010 та 07.03.2010 не вбачається хто саме виступає позикодавцем, в тому числі не зазначена сама позивач, як позикодавець. Тому, посилання позивача про наявність в нього боргу перед нею за розписками датованими 28.02.2010 та 07.03.2010 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в зазначені дні між ним та позивачем будь-яких цивільно-правових відносин, в тому числі зобовязальних, не виникало. Щодо розписки датованої 27.06.2009, окремо хоче зазначити наступне. В даній розписці, окрім записів виконаних його рукою містяться інші записи, виконані іншою особою, а саме: «28.02.2010 року в рахунок боргового зобовязання цієї розписки, я отримала сто доларів США. 28.02.10 підпис» та нижче «3.05.2013 я отримала пятдесят доларів США в рахунок боргового зобовязання цієї розписки. 3.05.13. підпис. ОСОБА_1В.». Зі змісту таких записів вбачається, що він начебто 28.02.2010 та 03.05.2013 повертав кошти за борговим зобовязанням від 27.06.2009 в сумі 100 доларів США та 50 доларів США відповідно. Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки він будь-яких коштів за даною розпискою позивачу не повертав. Вважає, що вказані записи зроблені виключно з метою узаконити в такий спосіб наявність боргового зобовязання між ним та позивачем, яке начебто продовжувало існувати. Позивач розуміє, що початок строку, з якого вона дізналася про порушене її право, за договором позики, наступив саме 28 липня 2009 року. Саме з даного періоду почав протікати строк позовної давності, що становить три роки та сплив саме 28 липня 2012 року. Тому, з метою показати суду, що між ним та позивачем продовжують існувати цивільно-правові відносини після 28 липня 2012 року, позивачем навмисно були зроблені записи про повернення ним частини коштів. У випадку повернення ним частини коштів, за даною борговою розпискою, як вказує позивач, у нього в обовязковому випадку мала б залишитись відповідна окрема розписка позивача про отримання нею такої суми коштів, саме за даними зобовязаннями. Переконувати суд в тому, що він повернув частину коштів позикодавцеві, і при цьому не отримав для себе відповідного письмового підтвердження або ж таке підтвердження навмисно знищив, він не буде, оскільки такі дії не відповідають здоровому глузду та є не логічними при існуванні боргового зобовязання Тому, виконані написи в його розписці, свідчать лише про те, що позивач намагається поновити пропущений без поважних причин строк звернення до суду за захистом своїх прав. Крім того, напис «28.02.2010 в рахунок боргового зобовязання цієї розписки, я отримала сто доларів США. 28.02.10 підпис» в борговій розписці від 27.06.2009, не узгоджується із логічними діями самого позивача, який саме 28.02.2010 начебто вдруге надає йому в борг кошти в сумі 5 600 доларів США за борговою розпискою від 28.02.2010. Тобто, за позицією ОСОБА_1, він повертає її борг в сумі 100 доларів США і в цей же день позичає в останньої в якості боргу іншу суму 5 600 доларів США або ж навпаки, спочатку отримав в борг 5 600 доларів США і з даної суми відразу ж повертає 100 доларів США за іншим зобовязанням. Такі дії позивача є не тільки не логічними, а навіть вказують на неналежну усвідомленість вчиненого позивачем, адже як пояснити дії позивача, який знає, що він винен її кошти за зобовязанням в сумі 1 600 доларів США і таке зобовязання з 28 липня 2009 року до 28 лютого 2010 року не виконується, і не дивлячись на це, знову начебто позичає йому кошти в сумі 5 600 доларів США, яка фактично в три рази перевищує суму попереднього боргу. В звязку з цим, виходячи тільки із наведених міркувань є очевидним, що позивачем зазначаються обставини в позові, які не відповідають дійсності. Сумнівним видається посилання позивача про те, що 07.03.2013 та 18.09.2013 вона у письмовій формі рекомендованим листом зверталася до нього з претензією-нагадування про повернення боргу, оскільки окрім самого листа будь-яких доказів поштової кореспонденції не надано. Окремо, слід зазначити щодо строку позовної давності, який позивач вважає, що пропустила через поважні причини. Відповідно до поданої позивачем розписки від 27.06.2009, строком повернення боргу є дата 27 липня 2009 року. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, з 28 липня 2009 року розпочав перебіг строк позовної давності за договором позики від 27.06.2009, оскільки позивачу було відомо, що станом 27.07.2009 зобовязання перед ним не виконано, і тому має місце порушення його прав. Посилання позивача на повернення ним часткового боргу 28.02.2010 та 03.05.2013, як обгрунтування факту переривання перебігу позовної давності, обєктивно не знаходить свого підтвердження, оскільки записи про повернення боргу виконувалися не ним, відповідно подібні записи змогла (зміг) зробити будь-хто та з посиланням на будь-яку дату. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За договором позики від 27.06.2009 строк позовної давності закінчився 28.07.2012 року. Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 вперше звернулася до суду з відповідною заявою лише 16.02.2016, яку було залишено без руху з підстав несплати судового збору. В звязку з цим, строк позовної давності за договором позики від 27.06.2009 сплив. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вимоги ч.3 ст.267 Цього Кодексу, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, він в даному відзиві робить заяву до суду про застосування позовної давності до зобовязання за договором позики від 27.06.2009. На підставі викладеного, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими, безпідставними та незаконними і такими, які до задоволення не підлягають. Просить цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до нього ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про стягнення з них солідарно борг за угодами позики та за заявою ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, передати на розгляд іншому суду, так як вказана справа не належить до територіальної юрисдикції Монастирищенського районного суду Черкаської області. В ході розгляду справи застосувати позовну давність. В задоволені позовних вимог та заяві про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_1 до нього-Ковалишенко ОСОБА_15 та ОСОБА_9 відмовити повністю, врахувавши викладені ним обгрунтування та доводи.

30.10.2018 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останнє підготовче засідання у справі відбулось 24.09.18. На 02.11.18 призначено судове засідання з розгляду цивільної справи №702/269//18. 18.10.18 поштою нею отриманий відзив на позовну заяву від імені ОСОБА_6. ОСОБА_5 правом на надання відзиву не скористалась, що повинно бути розцінено, як визнання позову. В зв 'язку з послідовним уникненням ОСОБА_6 ОСОБА_16 від отримання позовної заяви, участі в розгляді справи, відзив на позов наданий з запізненням, тому суд, у відповідності до ст.199 ЦПК України, не визначав йому строк для надання відповіді на відзив. Разом з тим, вона бажає скористатись правом надати відповідь на відзив. У відзиві ОСОБА_6 зазначає, що всі три розписки виконані ним власноручно. Отже, він підтверджує, що існували три договори позички, за якими він отримав 9 000 доларів США. ОСОБА_6 вказує, що першу позичку від 27.06.2009 він отримав від неї, тобто 1 600 доларів США. Що стосується двох інших позичок, то він їх проводив не в неї, однак не вказує у кого саме. Між тим три письмові боргові розписки знаходяться саме в неї в оригіналі, що вказує на те, що вони виконані, кошти отримані і не повернуті боржниками ОСОБА_17 та дружиною саме їй. Характерно і інше, що має безперечно доказове значення. Аркуші паперу для написання розписок надавала вона, журнал обліку, яким користувалась, займаючись підприємницькою діяльністю в якому були написані розписки. В журналі обліку, є виробничі записи виконані нею. Кожен раз ОСОБА_6 в генеральській формі разом з дружиною без попередження з»являлись до неї на роботу та просили позичку. Кожен раз вони вводили її в збентеження, ніяковість. Кошти вона отримала для навчання своїх дітей, тому відмовити було по совісті незручно, а чин генерала та вбрання дружини не залишали сумнівів, що перед нею порядні люди, що у них надзвичайна ситуація, і що вони борг повернуть в обіцяні строки. Журнал обліку в яких писались розписки збережений. На підтвердження належності трьох розписок до одного журналу обліку, який у неї є для виробничих потреб, можливе призначення судово-технічної експертизи з визначенням експертної установи: Український науково-дослідний інститут спеціальної техніки та судових експертиз. Підтвердження фактів позички ОСОБА_6 разом з дружиною у неї 5 600 дол. США 28.02.2010 можливе показами свідка ОСОБА_18, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_9, який на час позички перебував в магазині та складав торгівельні меблі. На борговій розписці мається запис присутності ОСОБА_18 та його підпис. На підтвердження факту позички у неї тими ж особами 1 800 дол. США 07.03.2010 можуть слугувати покази свідка ОСОБА_19, який знав ОСОБА_6 як особу, яка веде антикорупційну діяльність, писав від свого імені під диктування ОСОБА_6І скарги та заяви про корупцію у посадових осіб в Монастирищенському районі. Побачивши ОСОБА_6 з дружиною, які прямували в магазин, він зайшов слідом за ними та був присутній при договорі позички, про що зазначено в борговій розписці ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_5. За таких обставин зазначені особи ОСОБА_18 та ОСОБА_19 мають бути допитані в суді як свідки. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_6 вказує, що між ним та ОСОБА_5 на час позички не було цивільно-правових відносин, тому відповідачем повинен бути лише він, тобто одноособово. Між тим дійсно не існувало цивільно-правових відносин, поскільки існували шлюбні та сімейні відносини. Вони, перебувачи у шлюбі та розірвали шлюб 29.10.2012, що стверджується свідоцтвом про розірвані шлюбу. Отже, повинні застосовуватись положення ст.ст. 60, 61, 65 ч.2 СК України. Відповідальність за борговими розписками, тобто за трьома угодами позички, повинна бути сумісно подружньою, солідарною. Записи часткового повернення боргу проводилась нею при фактичному поверненні ОСОБА_6 боргу на боргових розписках по факту, а не для збереження строків позовної давності. Часткове повернення боргу проводилось ОСОБА_6, як спосіб шахрайства для отримання чергових позичок. Це вона зараз усвідомила зміст таких часткових повернень. ОСОБА_6 та його дружина просили кошти на ремонт отриманої квартири в м.Київ. У відзиві на позов не вказано, що такої квартири ОСОБА_6 для своєї сімї не отримував. Вказівка у відзиві на позовну заяву, що нею, не проплочений судовий збір, надуманий. У неї дійсно існували матеріальні складності, і вона не могла проплатити. Проте, на вимогу суду вона змушена була проплатити, запозичивши кошти у ОСОБА_11, який в даний час вимагає повернення позички. В звязку з матеріальним становищем, вона не може повернути борг. Борг росте по 20% від суми позички за кожен місяць. Це все її збитки, і все з вини ОСОБА_6 та його дружини, які проживають до цього часу разом, разом шахрайським способом заволоділи її коштами та уникають матеріальної відповідальності за борговими зобовязаннями. Спеціально розірвали шлюб. ОСОБА_6 петляє по Україні, як загнаний звір, уникаючи відповідальності перед борговими зобовязаннями. Просить прийняти відповідь на відзив до цивільної справи №702/269/18 та врахувати при поставленні рішення в справі.

У судові засідання позивач не з'явилась по невідомій суду причині. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлена у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та додатково пояснив, що відповідачі отримали кошти як витрати в інтересах сім'ї, так як позичали їх разом для ремонту квартири. Разом зобов'язувались їх повернути. Вважає, що вони фіктивно розірвали шлюб, щоб ОСОБА_5 уникнула цивільної відповідальності. Розписки писалися в зошиті, в якому вела записи позивач щодо здійснення нею торгівельної діяльності в магазині. Свідки вказали, що відповідачі проживають разом. Кошти позичав відповідач ОСОБА_6 і в багатьох інших осіб, зокрема і в ОСОБА_11, якого суд відмовився допитувати. Пенсію відповідач ОСОБА_6 оформляв у м.Умані, а на даний час зареєстрував своє місце проживання в гуртожитку, де проживає молода дівчина. Свідок ОСОБА_20 переуступила йому особисто свій борг і він буде позиватися до ОСОБА_6 як новий кредитор. Від імені ОСОБА_6 - ОСОБА_5 у позивача немає розписок. Коли саме зверталася з питанням повернення боргу позивач, йому невідомо. Йому лише відомо, що це було у час, коли закінчився чи підходив до закінчення строк їх повернення. Чому претензії не написані до ОСОБА_6 - ОСОБА_5, а лише до ОСОБА_6 пояснити не може. Претензії направлялися поштовим відділом зв'язку, чи збереглися квитанції про їх відправлення, незнає. У період з часу залишення позову без розгляду, який поданий у 2016 році, до часу подання даного позову позивач не зверталася, так як проходила курс лікування, який не завжди проходив офіційно. Записи свідків позики записані після того, як були написані розписки. Свідок ОСОБА_18 був у магазині і тому чув всю розмову з приводу позики грошей. Записали свідки про 10% річних тому, що так усно пообіцяв віддати ОСОБА_6 Про спільність проживання відповідачів свідчать також довідки Монастирищенської міської ради. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_9 позов не визнала. Заперечує свою присутність при позичанні коштів ОСОБА_6 Ні представника позивача, ні позивача незнає взагалі і ніколи з ними не спілкувалася. Вперше побачила представника в суді під час розгляду даної справи. З ОСОБА_6 не проживають біля 7 років, розлучилися 29.10.2012. Вона працювала як державний службовець у міській раді та відділі земельних ресурсів і ніколи до неї ніхто не мав будь-яких претензій. Те, що можливо її чоловік позичав кошти, їй невідомо. Їй для себе та для дитини не було ніколи необхідності позичати коштів. Жодних розписок вона не писала. Особа ОСОБА_1 їй взагалі невідома. Заперечує, що вона приходила до неї у квартиру, а також спілкування з нею з балкону будинку. Генеральської форми у її квартирі ніколи не було і немає. Чи має ОСОБА_6 майно, їй невідомо, так як вони розлучені і не спілкуються. До розлучення її чоловік майже весь час проживав в м.Києві. Вона не могла з ним ходити за покупками, нічого спільного з ним немає. У її квартирі відсутній сейф для зберігання зброї. Просить відмовити у задоволені позову до неї, так як коштів вона не брала, в сімейних інтересах їх не витрачала. Всі питаня повинні бути вирішені з відповідачем ОСОБА_6

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_21 розписки не писала, коштів не позичала, доказів витрачання на інтереси сім'ї немає, до неї ніхто до цього часу не звертався з будь-якими претензіями, тому позов до неї є безпідставним. Рішення не може грунтуватися на припущеннях. Просить відмовити у задоволені позову до відповідача ОСОБА_5 як безпідставного.

У судові засіданні відповідач ОСОБА_4 не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 пояснив, що відповідач ОСОБА_6 визнає, що розписки написані ним. Разом з тим, розписки від 28.02.2010 та від 07.03.2010 видані не позивачу, так як там відсутнє її прізвище як кредитора, а тому з цих підстав позов не підлягає до задоволення. Кому саме писав ці розписки його довіритель, йому невідомо. Щодо розписки від 27.06.2009 року просить відмовити у задоволенні позову з підстави закінчення строків давності, так як пройшло більше трьох років з часу її видання. Вважає, що свідків при написанні розписок не було взагалі, так як записи зроблено в середині тексту розписок. Укладення договору позики у відповідності до ст.1051 ЦК України не посвідчується показаннями свідків. Просить відмовити у задоволенні позову по розписці за 2009 рік у зв'язку з пропуском строку давності, а щодо розписок за 2010 рік - за безпідставністю.

Допитана в якості свідка, ОСОБА_22 показала суду, що вона з відповідачами проживає в одному будинку в сусідньому під'їзді. Чи проживають відповідачі однією сім'єю, їй невідомо. Відповідача ОСОБА_6 інколи бачить біля будинку, приблизно 1 раз у тиждень, чи 1 раз на 2 тижні. Вона працює, а тому, можливо, він і буває частіше. З ОСОБА_5 його давно не бачила, але бачила його з дочкою приблизно півтори тижні назад.

Свідок ОСОБА_23 показала суду, що вона проживає в одному будинку з відповідачами, у сусідніх під'їздах. ОСОБА_6 по вул.Щорса,3, бачить, якщо не кожного дня, то через день. ОСОБА_6 в даному будинку проживає з 1993 року. Деякий час він проживав в м.Києві, коли працював, але на вихідні дні приїжджав. Щоб часто бачила, що він ходить з дружиною, то ні. Вони кажуть, що розлучені, живуть в одній квартирі, але, чи ведуть спільне господарство, їй невідомо, у них не буває. Останнім часом один раз бачила, що вони разом приїжджали автомобілем.

ОСОБА_20, допитана в якості свідка, показала суду, що вона перебуває в неприязних стосунках з відповідачами, проживає в м.Монастирище і у 1996 році позичила сім'ї ОСОБА_6 велику суму грошей. Дані кошти їй не повернуті, тому вона дуже часто приходить до відповідачів з питанням їх повернення, майже там живе. Буває, що їй відкривають, а буває, що ховаються. Часто його бачить на базарі, в центрі міста Монастирище разом з дружиною чи самого. Чула, що вони розлучилися, але живуть разом. Одного разу вона чергово прийшла говорити за повернення коштів, їй вони сказали, що віддадуть, але на даний час в них їх немає. Коли вона вийшла від них, до неї підійшла жіночка, як потім з'ясувалось позивач по даній справі, та запитала, де проживає ОСОБА_4, який їй винен кошти. Вона дочекалася, коли та повернеться, щоб з'ясувати, що вони відповіли їй. Коли вона повернулася, сказала, що ОСОБА_4 пообіцяли продати квартиру та повернути гроші. Їй же вони такого не обіцяли. Потім вона ще одного разу бачила позивача в Христинівці. Вперше вона бачила позивача і мала з нею розмову біля будинку ОСОБА_4 приблизно в червні 2018 року, а другого разу приблизно через місяць потому. На даний час вона свій борг переуступила представнику позивача, так як сил ходити до відповідачів вже немає.

Допитаний в якості свідка, ОСОБА_18 показав суду, що він був присутній зимою 2010 року в приміщенні магазину в м.Христинівка, де здійснює торгівлю ОСОБА_24 зі своєю матір'ю. Чоловік, прізвища якого він не пам'ятає, можливо Федишин, позичав в ОСОБА_24 кошти в сумі 5600 доларів США. Він особисто засвідчив факт позики. Також з чоловіком, який позичав кошти, була жінка. Вона нічого не казала при позиці, але після перерахунку гроші чоловік віддав цій жінці. Чоловік, який позичав кошти, був у війській формі із званням генерала чи генерал-майора. Гроші було позичено під 3% річних. Ця жінка є у залі суду і він стверджує, що це відповідач ОСОБА_5 Розписка була частково написана, потім він особисто зробив запис, після чого ще розписка дописувалась.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно ст.1048 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних відповідно від простроченої суми.

Судом встановлено, що згідно розписок: від 27.06.2009 ОСОБА_4 отримав 1 600 доларів США на один місяць від ОСОБА_1 та зобовязується повернути 27.07.2009 (т.1 а.с. 52); від 28.02.2010 ОСОБА_4 позичково отримав 5 600 доларів США, і зобовязується повернути до 01.05.2010 (т.1 а.с.50); від 07.03.2010 ОСОБА_4 отримав позичково 1 800 доларів США на два місяці, зобовязується повернути до 07.05.2010 (т.1 а.с.51).

Суд вважає, що твердження відповідача ОСОБА_6 в частині, що кошти за розписками від 28.02.2010 на суму 5 600 доларів США та від 07.03.2010 на суму 1 800 доларів США не свідчать про позику коштів саме у позивача, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки, дані твердження спростовуються наявністю оригіналів розписок у позивача, які надано суду її представником. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи із дати укладення договору від 27.06.2009 ( т.1 а.с.52) та суми, стягненню на користь позивача підлягає сума : 51 553,94 грн :

офіційний курс долара НБУ станом на 03.09.2018 (дата зазначена у заяві про збільшення позовних вимог) становить 2824, 61 грн за 100 доларів США, а не 2827,9437 грн як зазначено у вимогах позивача ( а.с.203 т.1);

1600 доларів США - 150 доларів США (за твердженням позивача повернуті добровільно) =1450 доларів США, що становить 40 956, 85 грн (1450 х 28,2461 грн) ;

3% річних із суми 1 600 доларів США, починаючи з 28.07.2009 (перший день прострочки повернення боргу) до 27.02.2010 включно :

розрахунок 3% річних вираховується за формулою: сума санкції = Сх3хД:365:100, де С- сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення;

1600 доларів США х3% х 214 днів : 365 : 100 = 28,14 долара США;

тому до стягнення підлягає 3% річних за даний період в сумі: 28,14 х 28,2461= 794,85 грн

за період з 28.02.2010 до 02.05.2013 3% річних становить:

1500 доларів США х3% х 1159 днів : 365 : 100 = 142,89 долара США;

142,89 х 28,2461 грн = 4036,09 грн;

за період з 03.05.2013 до 03.09.2018 3% річних становить:

1450 доларів США х3% х 1949 днів : 365 : 100 = 232,28 долара США;

232,28 х 28,2461 грн = 6 561 грн;

Загальна сума 40 956,85 грн + 4036,09 грн+ 6 561 грн =51 553,94 грн.

Виходячи із дати укладення договору від 28.02.2010 (т.1 а.с.50) та суми, стягненню на користь позивача підлягає сума : 196 140,36 грн :

офіційний курс долара НБУ станом на 03.09.2018 (дата зазначена у заяві про збільшення позовних вимог) становить 2824, 61 грн за 100 доларів США, а не 2827,9437 грн як зазначено у вимогах позивача ( а.с.203 т.1);

5600 доларів США - 50 доларів США (за твердженням позивача повернуті добровільно) =5550 доларів США, що становить 156 765, 86 грн (5550 х 28,2461 грн) ;

3% річних із суми 5 600 доларів США, починаючи з 01.05.2010 ( перший день прострочки повернення боргу) до 02.05.2013 включно :

розрахунок 3% річних вираховується за формулою: сума санкції = Сх3хД:365:100, де С- сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення;

5600 доларів США х3% х 1097 днів : 365 : 100 = 504,92 долара США;

тому до стягнення підлягає 3% річних за даний період в сумі: 504,92 х 28,2461= 14 262,02 грн

за період з 03.05.2013 до 03.09.2018 3% річних становить:

5550 доларів США х3% х 1949 днів : 365 : 100 = 889,06 долара США;

889,06 х 28,2461 грн = 25 112, 48 грн;

Загальна сума 156 765,86 грн + 14 262,02 грн+ 25 112,48 грн = 196 140,36 грн.

Виходячи із дати укладення договору від 07.03.2010 (т.1 а.с.51) та суми, стягненню на користь позивача підлягає сума : 61 908,39 грн :

офіційний курс долара НБУ станом на 03.09.2018 (дата зазначена у заяві про збільшення позовних вимог) становить 2824, 61 грн за 100 доларів США, а не 2827,9437 грн як зазначено у вимогах позивача ( а.с.203 т.1);

1800 доларів США - 50 доларів США (за твердженням позивача повернуті добровільно) = 1750 доларів США, що становить 49 430,68 грн (1750 х 28,2461 грн) ;

3% річних із суми 1800 доларів США, починаючи з 07.05.2010 ( перший день прострочки повернення боргу) до 02.05.2013 включно :

розрахунок 3% річних вираховується за формулою: сума санкції = Сх3хД:365:100, де С- сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення;

1800 доларів США х3% х 1091 днів : 365 : 100 = 161,41 долара США;

тому до стягнення підлягає 3% річних за даний період в сумі: 161,41 х 28,2461= 4 559,20 грн

за період з 03.05.2013 до 03.09.2018 3% річних становить:

1750 доларів США х 3% х 1949 днів : 365 : 100 = 280,34 долара США;

280,34 х 28,2461 грн = 7 918,51 грн;

Загальна сума 49 430,68 грн + 4 559,20 грн+ 7 918,51 грн = 61 908,39 грн.

За всіма трьома договорами стягненню на користь позивача підлягає сума 309 602,69 грн (51 553,94 грн + 196 140,36 грн + 61 908,39 грн).

Щодо стягнення даної суми з відповідача ОСОБА_5, суд приходить до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СР №058035, виданого 29.10.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №23 від 29.10.2012 (т.1 а.с.206), тобто на час укладення договорів позики (давання розписок) ОСОБА_6, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі, даний факт не оспорюється сторонами.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім'ї.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, Верховним Судом України в постанові від 22.11.2017 у справі №6-2830цс16 та Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі №639/7335/15-ц, провадження №61-1028св18.

Суду доказів позивачем та її представником, що кошти були використані в інтересах сім'ї та отримані для сім'ї не надано, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( т.2 а.с.19 зворотня сторона відзиву) заперечують цей факт, свідки показань з цього приводу суду не надали, а тому позов в частині стягнення боргу з відповідача ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_6 не підлягає до задоволення. Обізнаність відповідача про наявність боргу в її чоловіка та боргових розписок не може бути підставою для задоволення позову, про що свідчить, в тому числі, і судова практика, зокрема постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №639/7335/15-ц, провадження №61-1028св18.

Тому суд вважає, що сума богу 309 602,69 грн повинна бути стягнута з відповідача ОСОБА_6.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_6 не заперечує проти факту позики у позивача 1 600 доларів США згідно розписки від 27.06.2009 року та просить відмовити у задоволенні позову в цій частині у зв'язку з пропуском строку давності (т.2 а.с.20 зворотня сторона).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Аналогічний висновок щодо застосування норм ст.261 ЦК України та визначення початку перебігу позовної давності викладений у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі № 915/1437/13, у постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі №6-75цс15, у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/9452/17.

Крім цього, відповідно до Правової позиції Верховного суду України у справі №6-116цс13 початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Позивач, просить поновити строк позовної давності та задоволити позов, у звязку із тим, що він звертався до суду із аналогічним позовом, який був залишений без розгляду та те, що відповідачем ОСОБА_6 періодично у добровільному порядку було відшкодовано частину коштів по трьох розписках (договорах позики).

Відповідач ОСОБА_6 заперечує надання ним у погашення боргу 150 доларів США по розписці від 27.06.2009 року та заперечує, що вказані записи про повернення коштів записані ним.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач підтверджує, що записи про повернення коштів у розписках писала вона особисто (т.2 а.с.39 зворотня сторона).

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, що ОСОБА_6 визнавав свій борг, та що дійсно мало місце повернення ним частини боргу.

Крім цього, судом за клопотанням сторони позивача допитано свідка ОСОБА_20, яка дала показання про визнання відповідачами боргу.

Разом з тим, вказані свідчення вона дала зі слів позивача.

Згідно ч.2 ст.90 ЦПК України якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Іншими доказами показання свідка ОСОБА_20 про визнання боргу ОСОБА_6 у 2018 році не підтверджено.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелюватися із суб'єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення у справі "Фінікарідов проти Кіпру" від 20.12.2007).

Згідно правової позиції ВСУ у справі за №6-2469цс16: Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Тому суд вважає, що про порушення свого права на повернення коштів за договором від 27.06.2009 року позивач дізналася 27.07.2009 року, коли повинні були бути повернуті їй кошти та строк позовної давності з врахуванням викладеного раніше закінчився 28.07.2012 року.

Суд вважає, що, якщо і взяти до уваги дату - 03.05.2013 року - датою початку строку позовної давності, станом на 27.04.2018 року (дата подання позову до суду) строк позовної давності закінчився, оскільки відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Судом встановлено, що згідно ухвали Іршавського районного суду Закарпатської області від 29.06.2017 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за угодою позики залишено без розгляду (т.1 а.с.27).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17.08.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду від 29.06.2017 визнано неподаною та повернуто її апелянту. Ухвала набрала законної сили з моменту її постановлення (т.1 а.с.31).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху (т.1 а.с.32) та ухвалою від 10.11.2017 визнано неподаною та повернуто заявнику (дані ЄДРСР).

У строки, визначенні нормами ЦК України, позивач з відповідною позовною заявою не звернулася з невідомих суду причин, протягом тривалого часу, тому суд вважає, що за даних обставин визнати невідомі причини поважними у суду підстав немає. Суд вважає за необхідне зазначити, що якщо строк на звернення зі скаргою поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, це може порушити принцип юридичної визначеності. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від національних судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п. 41 рішення Євросуду по справі «Пономарьов проти України»). Тому у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.11.2017 про визнаня неподаною та повернення скарги в ЄДРСР опублікована 16.11.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто, у позивача була можливість звернутися до суду 18.08.2017 або ж 11.11.2017, чи після 16.11.2017, однак позивач звернулась до суду з позовом лише 11.04.2018, тобто з пропуском позовної давності.

Суд вважає, що зміна відповідачем ОСОБА_6 місця реєстрації не може бути підставою для поновлення строку позовної давності, оскільки, позивач наділений правом подати позов за останнім відомим місцем проживання відповідача, що він і зробив, подавши позовну заяву до Монастирищенського районного суду Черкаської області у 2018 році, в тому числі і без сплати судового збору. Крім цього, позивачу станом на час залишення її позовної заяви без розгляду, поданої у 2016 році, достеменно було відоме місце реєстрації відповідача ОСОБА_6 в м.Іршава вул.Степана Вайди,17 Закарпатської області, про що нею зазначено у позовній заяві.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

А тому, суд вважає, що в задоволені позову в частині стягнення боргу за розпискою від 27.06.2009 року необхідно відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку давності, так як відповідач ОСОБА_6 подав письмову заяву про його застосування до винесення судом рішення, відмовивши в поновленні позивачу як пропущеного з неповажних причин. Тому до стягнення підлягає 258 068 гривень 75 коп.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_6, в сумі, виходячи із наступного розрахунку: (258 068,75х100%/311 045,00 грн.=82,97% (відсоток задоволених позовних вимог); загальна сума сплачених судових витрат становить 3 476,19 грн. (3 476,19х82,97%/100%=2 884,19 грн. (сума судових витрат, які підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_6І.)). Крім цього, відповідачем ОСОБА_6 понесено судові витрати за надіслання відзиву позивачу в сумі 13,00 грн., а тому із відповідача ОСОБА_6 остаточно підлягають стягненню судові витрати в сумі 2 8881,98 грн. (100%-82,97%=17,03% (відсоток відмовлених позовних вимог)х13,00 грн./100=2,21 грн.) 2 884,19 грн.-2,21 грн.=2 881,98 грн.). Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача ОСОБА_6 від сплати судового збору, оскільки, копія посвідчення про наявність у нього 2 групи інвалідності надана представником позивача не є належним чином посвідченою.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Арешт на майно та або грошові кошти ОСОБА_6 залишити у відповідності до ч.7 ст.158 ЦПК України на строк 90 днів після набрання рішенням законної сили на суму 260 950 (двісті шістдесят тисяч дев"ятсот п"ятдесят) гривень 73 коп. В іншій частині арешт скасувати.

Арешт на майно та грошові кошти ОСОБА_5 на суму 311 045 (триста одинадцять тисяч сорок пять) гривень 00 коп., накладений згідно ухвали Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11.09.2018 скасувати після набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст.2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 56, 81, 90-91, 141, 158, 223, 247, 258, 259, 263-265, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.65, 73 СК України, ст.253, 256, 257, 261, 264-265, 267, 625, 1046-1048, 1050-1051 ЦК України, рішенням ЄСПЛ «Пономарьов проти України», "Фінікарідов проти Кіпру", «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», Постановою Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, Постановою Верховного Суду України від 22.11.2017 у справі №6-2830цс16, Постановою Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №639/7335/15-ц, провадження №61-1028св18, Постановою Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі № 915/1437/13, Постановою Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі №6-75цс15, Постановою Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/9452/17, правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-116цс13, правовою позицією Верховного Суду України у справі за №6-2469цс16, Постановою Верховного Суду від 04.10.2018 у справі №521/6687/17, провадження №61-3026св18, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 258 068 гривень 75 коп боргу та судові витрати в сумі 2 881,98 грн., а всього 260 950 (двісті шістдесят тисяч дев"ятсот п"ятдесят) гривень 73 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Арешт на майно та або грошові кошти ОСОБА_5 на суму 311 045 (триста одинадцять тисяч сорок пять) гривень 00 коп., накладений згідно ухвали Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11.09.2018, скасувати після набрання рішенням законної сили.

Арешт на майно та або грошові кошти ОСОБА_6 залишити на строк 90 днів після набрання рішенням законної сили на суму 260 950 (двісті шістдесят тисяч дев"ятсот п"ятдесят) гривень 73 коп. В іншій частині арешт згідно ухвали Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11.09.2018 скасувати.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах та до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Монастирищенський районний суд Черкаської області або безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Д.С.Чорненька

Повний текст рішення складено 14.02.2019