Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

місто Київ

справа № 404/2470/17

провадження № 61-36331св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІАПС»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

(далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення 10 447 500, 00 грн страхового відшкодування та 13 581, 75 грн пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 29 жовтня 2016 року між ним та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» укладено договір № 064761 добровільного страхування спеціалізованої, будівельної та сільськогосподарської техніки. За зазначеним договором згідно з додатком № 1 до нього застраховано спеціалізовану техніку - екскаватор гусеничний «DOOSAN DX 490 LC-5», 2015 року випуску, заводський № НОМЕР_1 . Страхова сума становить 10 500 000, 00 грн, франшиза 0, 5 % від страхової суми. Відповідно до умов договору застрахованими ризиками є «вогонь» - пожежа (у тому числі задимлення, що її супроводжує, включаючи виділення сажі і корозійного газу, підпал), вибух; «стихійні лиха» - удар, блискавка, буря, шторм, ураган, злива, град, землетрус, сель, обвал, зсув, паводок, повінь; «залиття» - витікання води з водопровідних, каналізаційних, опалювальних та протипожежних систем, у тому числі з сусідніх приміщень; «ПДТО» - протиправні дії третіх осіб (грабіж, розбій, крадіжка зі зломом, умисні дії третіх осіб, спрямовані на знищення або пошкодження застрахованого транспортного засобу); «наїзд транспортного засобу» - безпосереднє зіткнення з самохідним транспортним засобом; «аварія» - перевертання, падіння з висоти, обривання стропів, канатів, пошкодження конструкціями, матеріалами, частинами будівель. Строк дії договору з 00.00 год. 29 жовтня 2016 року до 00.00 год. 28 жовтня 2017 року.

04 березня 2017 року невідомими особами з охоронюваної автостоянки Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАПС» (далі - ТОВ «ДІАПС») у м. Дніпро викрадено належний позивачу екскаватор. За зазначеним фактом внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Позивач, вважаючи, що подія відповідно до договору страхування є страховим випадком, повідомив про настання страхового випадку на гарячу лінію страховика телефоном, де зареєстровано факт звернення. 06 березня 2017 року позивачем подано письмову заяву про настання страхового випадку, необхідні документи, що підтверджують настання страхового випадку, та письмові пояснення до Кіровоградського представництва відповідача, а 14 березня 2017 року пред`явлено представнику страховика оригінал технічного паспорта та ключі від застрахованої техніки, подано письмове пояснення з цього приводу.

В обґрунтування позову позивач також зазначив, що відповідно до умов договору страхування страховик здійснює виплату страхового відшкодування протягом чотирнадцяти робочих днів від дати отримання останнього документа, необхідного для з`ясування обставин страхового випадку та/або визначення розміру збитку. Проте 27 березня 2017 року, коли строк виплати страхового відшкодування, встановлений договором, закінчився, страхове відшкодування не виплачене. Про необхідність подання додаткових документів для прийняття рішення щодо виплати стразового відшкодування йому не повідомлялось. Цього ж дня позивач звернувся з письмовою заявою до Кіровоградського представництва ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з проханням повідомити про причини нездійснення виплати страхового відшкодування за договором страхування від 29 жовтня 2016 року № 064761. Відповіді не отримав. Посилаючись на те, що усі покладені договором страхування обов`язки позивачем виконано в повному обсязі, вважає, що відповідач незаконно ухиляється від виплати страхового відшкодування.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2017 року позов задоволений. Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 10 447 500, 00 грн страхового відшкодування, 13 581, 75 грн пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування, 8 000, 00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що позивач належним чином виконував обов`язки із оплати сум, визначених у договорі страхування, будь-яких порушень договору з його боку не встановлено, його вини у зникненні техніки не встановлено, договірні зобов`язання страховика за договором страхування щодо проведення страхових виплат мають бути виконані належним чином, тому позов є доведеним та обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що договір оренди предмета страхування був укладений, але на його виконання не були вчинені дії щодо оплати за оренду. Також суд зазначив про ненадання відповідачем доказів зникнення екскаватора з вини позивача. Суд вважав достатнім для вирішення питання про виплату страхованого відшкодування те, що кримінальна справа за фактом зникнення транспортного засобу заведена, місце знаходження техніки на час судового розгляду справи правоохоронними органами не встановлено. Кваліфікація злочину на момент зникнення техніки як самоуправство, на переконання суду першої інстанції, не є підставою для відмови у проведенні виплат страхових сум.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 не виконав умови договору щодо повідомлення про суттєві зміни, що сталися із застрахованою технікою, відповідно до підпункту 9.2.5, застрахований екскаватор втрачений під час перебування в оренді через протиправні дії третіх осіб, але за обставин, не передбачених підпунктом 3.2.2 договору, що не відносяться до застрахованих ризиків, і відсутні підстави для висновку про настання страхового випадку. Отже, відмова ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 з підстав, передбачених підпунктом 13.1.9, і через відсутність доказів настання страхового випадку є правомірною, відповідає умовам договору та вимогам статті 26 Закону України «Про страхування», а вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування та пені є безпідставними.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що в оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що позивач не повідомив відповідача про укладення договору оренди, оскільки це спростовується чеком поштового відділення та його заявою. Також заявник зазначив, що 07 червня 2017 року слідчим постановою змінено кваліфікацію дій невідомої особи щодо спірного майна зі статті 356 Кримінального кодексу України на частину третю статті 185 КК України, тобто крадіжка, що завдала значної шкоди потерпілому. Таким чином, на переконання заявника, ним доведено факт настання страхового випадку та здійснення належного повідомлення страховика про передачу застрахованого екскаватора в оренду іншій особі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач надав суду відзив, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення внаслідок її необґрунтованості, а судове рішення без змін.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні..

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29 жовтня 2016 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування спеціалізованої, будівельної та сільськогосподарської техніки № 064761.

Відповідно до умов договору страхування застраховано екскаватор марки «DOOSAN DX 490 LC-5», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Умовами договору страхування (підпункт 9.2.5) передбачено, що страхувальник в межах договору страхування зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів у письмовій формі (факс, лист, телеграма, електронна пошта тощо) повідомити страховика про суттєві зміни, що сталися із застрахованою технікою (зміна реєстраційного номера (документів)), комплектності застрахованої техніки; передачі застрахованої техніки в оренду, прокат, підряд, лізинг; втрата свідоцтва про реєстрацію застрахованої техніки, якщо застрахована техніка підлягає державній реєстрації, ключів від застрахованої техніки та засобів проти викрадення, пульту управління сигналізацією (якщо такі є); поломки або демонтажу пристроїв проти викрадення (якщо такі існували на момент прийняття техніки на страхування), переобладнання застрахованої техніки, в тому числі встановлення додаткового обладнання, про зміну власника застрахованої техніки та інших, зазначених у заяві на страхування умов, що можуть вплинути на ступінь ризику.

Підпунктом 13.1.9 договору страхування передбачено, що неповідомлення страховика про суттєві зміни, що сталися з застрахованою технікою (відповідно до підпункту 9.2.5), є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування.

За договором добровільного страхування ОСОБА_1 повинен був сплатити 84 000, 00 грн страхового внеску, згідно з графіками платежів чотирма платежами по 21 000, 00 грн: 28 жовтня 2016 року, 28 січня 2017 року, 28 квітня 2017 року та 28 липня 2017 року.

Позивачем здійснено два платежі по 21 000, 00 грн - 28 жовтня 2016 року та 27 січня 2017 року, що підтверджено квитанціями.

Згідно із договором купівлі-продажу від 09 серпня 2016 року № 0103 та актом № 0103 екскаватор марки DOOSAN DX 490 LC-5 ОСОБА_1 придбав за 60 000, 00 грн.

01 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ДІАПС» укладено договір оренди з наступним викупом екскаватора гусеничного марки «DOOSAN DX 490 LC-5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно з яким за актом приймання-передачі ОСОБА_1 передав застрахований екскаватор, а ТОВ «ДІАПС» прийняло в оренду з наступним викупом цей екскаватор.

06 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в якій повідомив, що у лютому 2017 року він передав застрахований екскаватор в оренду з викупом ТОВ «ДІАПС», а 04 березня 2017 року йому повідомлено, що вранці охоронець помітив відсутність екскаватора.

Подія сталася у м. Дніпро на вул. Орбітальна. До заяви про настання страхового випадку ОСОБА_1 додав копію договору № 0102/1 оренди екскаватора гусеничного від 01 лютого 2017 року; копію паспорта; копію картки фізичної особи - платника податків; копію свідоцтва про реєстрацію машини.

14 березня 2017 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення, у яких зазначив, що надати ключ та свідоцтво про реєстрацію машини не може, оскільки переживає про зникнення цих речей.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» листом від 28 березня 2017 року повідомило ОСОБА_1 , що за результатами розгляду його заяви за цим випадком страхове відшкодування не може бути виплачене. Посилалось на те, що всупереч вимогам підпункту 9.2.5 договору страхування, яким передбачено, що страхувальник в межах договору страхування зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів у письмовій формі (факс, лист, телеграма, електронна пошта тощо) повідомити страховика про суттєві зміни, що сталися із застрахованою технікою (зміна реєстраційного номера (документів)), комплектності застрахованої техніки; передачі застрахованої техніки в оренду, прокат, підряд, лізинг; втрата свідоцтва про реєстрацію застрахованої техніки, якщо застрахована техніка підлягає державній реєстрації, ключів від застрахованої техніки та засобів проти викрадення, пульту управління сигналізацією (якщо такі є); поломки або демонтажу пристроїв проти викрадення (якщо такі існували на момент прийняття техніки на страхування), переобладнання застрахованої техніки, в тому числі встановлення додаткового обладнання, про зміну власника застрахованої техніки та інших, зазначених у заяві на страхування умов, що можуть вплинути на ступінь ризику, ОСОБА_1 про передачу застрахованої техніки в оренду (з правом викупу) та ключа від застрахованої техніки повідомив страховику лише після її зникнення. Тому згідно з підпунктом 13.1.9 договору страхування неповідомлення страховика про суттєві зміни, що сталися з застрахованою технікою, є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування. Крім того, за умовами договору страхування до страхового ризику «ПДТО» відноситься втрата застрахованої техніки внаслідок протиправних дій третіх осіб внаслідок: грабежу, розбою, крадіжки зі зломом або умисних дій третіх осіб, спрямованих на знищення або пошкодження застрахованої техніки, а відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000636 за фактом заволодіння гусеничним екскаватором розпочато досудове розслідування злочину, передбаченого статтею 356 (самоуправство) КК України, що не відноситься до страхових випадків, передбачених договором страхування. За таких умов у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не виникає обов`язку з виплати страхового відшкодування у випадку, який стався 04 березня 2017 року.

Згідно з листом від 21 березня 2017 року слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Коляди С. В. 04 березня 2017 року до Новокодацького ВП звернувся із заявою ОСОБА_2 , в якій просив вжити заходів до невстановленої особи, яка в період часу з 20:00 год. 03 березня 2017 року до 09:00 год. 04 березня 2017 року, знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Орбітальна, самоуправно заволоділа майном, належним заявнику на підставі договору.

05 березня 2017 року внесено відомості до ЄРДР за № 000636, правова кваліфікація: стаття 356 КК України (самоправство).

Згідно з інформацією Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області від 04 квітня 2018 року в провадженні СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000636 за частиною третьою статті 185 КК України. За заявою ОСОБА_2 , під час досудового розслідування, а саме 07 червня 2017 року, винесено постанову про зміну кваліфікації дій невідомої особи зі статті 356 КК України - на частину третю статті 185 КК України: викрадення майна, яке належить заявнику на підставі договору, із завданням значної шкоди. Досудове розслідування триває.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 988 ЦК України, статтею 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто, положення наведених норм права нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку.

Водночас, згідно із пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

За правилами частин першої, третьої статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Таким чином, у підпункті 13.1.9 договору страхування сторони з урахуванням принципу свободи договору вільно, на власний розсуд визначили, що однією з підстав відмови у виплаті страхового відшкодування є неповідомлення страховика про суттєві зміни, що сталися з застрахованою технікою (відповідно до підпункту 9.2.5).

Наведене свідчить про безумовне порушення страхувальником умов укладеного договору, що є достатньо обґрунтованою підставою для позбавлення його права вимагати виплати страхового відшкодування.

На переконання Верховного Суду, у цьому випадку сторони правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах.

Встановивши, що заявник не виконав обов`язку, передбаченого умовами страхового договору щодо повідомлення страховика про передачу спірного майна в оренду, з урахуванням договірних положень, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення грошових коштів. Окрім цього, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів і настання страхового випадку, який умовами договору страхування визначено як «крадіжка зі зломом», натомість заявник надав докази внесення відомостей до ЄРДР за частиною третьою статті 185 КК України, тобто крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому.

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Таким чином, Верховний Суд дійшов переконання, що суд апеляційної інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко