Справа № 660/566/19
Номер провадження 2/660/138/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Каневського В.О.

за участю секретаря судового засідання Свяцького О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нововоронцовка Херсонської області справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог позивач посилався на ту обставину, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 25.04.2013 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 1 900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, у порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 16.04.2019 року має заборгованість у розмірі 17 480,66 грн, з яких: 6 109,70 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 798,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 964,31 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 300,00 нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 808,60 грн - штраф (процентна складова). Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Представник відповідача надав відзив, за яким проти позову заперечував. Посилався на ту обставину, що самого договору не існує, оскільки позивачем такий договір з підписами відповідача до позову не надано. Також з наданого витягу вбачається наявність трьох різних варіантів умов кредитування, що унеможливлює визначити розрахунок, за яким відбувалося нарахування заборгованості. Разом з тим, позивач стверджуючи, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1 900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, самостійно визначив, що заборгованість тіла кредиту становить: 6 109,70 грн та 3 798,05 грн. Також позивач стверджував, що відповідач погасила тіло кредиту на суму 11571,44 грн, що також не узгоджується із кредитним лімітом у розмірі 1 900,00 грн. Документу (договору) про збільшення тіла кредиту до матеріалів справи не додано. З урахуванням викладеного, а також враховуючи що сплив строк позовної давності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю та застосувати позовну давність до заявлених вимог.

Представник позивача надав суду відповідь на відзив, за якою стверджував, що при оформленні кредиту відповідач підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тому заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складають Договір про надання банківських послуг, укладений у письмовій формі. При укладенні вказаного договору сторонами були обговорені всі істотні умови. Крім того, позивач зазначив, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку, зі змінами якої відповідач зобов`язалася ознайомлюватися самостійно. Разом з тим, позивач зазначив, що відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, оскільки, вона користувалася кредитними коштами, частково погашала заборгованість протягом усього часу. Списання банком коштів з будь-якого рахунку клієнта передбачено договором, про що відповідач була ознайомлена.

Крім того, підстав для застосування позовної давності до позовних вимог немає, оскільки відбулося перевипущення картки і карта діяла до 07.19 року, а тому позов подано в межах строків позовної давності. Щодо застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені немає, оскільки, порушення зобов`язання триває, тому, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, позивач зазначив, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить проте, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Тому, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Фактичні обставини, встановленні судом та зміст спірних правовідносин

Суд встановив, що ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 25.04.2013 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 1 900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16.04.2019 року має заборгованість у розмірі 17 480,66 грн, з яких:

6 109,70 грн заборгованість за тілом кредиту,

3 798,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

5 964,31 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

300,00 нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн;

500,00 грн - штраф (фіксована частина);

808,60 грн - штраф (процентна складова).

Вказані обставини підтверджуються доказами, зокрема:

-анкетою заявою про приєднання до Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку від 25.04.2013 року, за якою ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявила бажання оформити на своє ім`я картку «Універсальна». Підписом засвідчила про отримання та ознайомлення з Пам`яткою клієнта, яка містить, у тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування (а.с.14);

-довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», з якої вбачається відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік) (а.с.49);

-витягом з умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку (а.с.50-64);

-розрахунком заборгованості за договором №б/н від 25.04.2013 року станом на 16.04.2019 року (а.с.9-13,).

Згідно з копією статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», банк є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.35-36).

Відповідно до ст.ст.627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнтів про внесенні зміни шляхом використання різних каналів зв`язку (а.с.55). За п.2.1.1.5.5 Договору, клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (а.с.59). Пунктом 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку передбачено, що за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки у розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користуванням кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (а.с.60).

З копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» вбачається, що базова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) складає 2,5% (30% на рік); обов`язковий щомісячний платіж складає 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: 0,24% від суми загальної заборгованості; штраф 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.49).

Щодо наявності договірних відносин між сторонами

Відповідач, зважаючи на відсутність письмового договору між сторонами, який би був підставою для звернення позивача з позовом до суду, зазначав, що анкета-заява не є правочином у розумінні діючого законодавства, оскільки не містить даних, щодо розміру кредитного ліміту, а надані позивачем Умови та правила надання послуг не містять його підпису і позивачем не доведено, що саме ці Умови діяли на час підписання ним анкети-заяви. Відтак відсутній договір між сторонами.

Щодо вказаного твердження, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У правовідносинах, що склалися між сторонами, вбачається наявність кредитного договору, про що свідчить прийняття банком оферти (пропозиції), а саме подання відповідачем анкети-заяви, в якій зазначено про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Разом з тим, відповідач користувалася коштами, що були на балансі карткового рахунку, частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує прийняття нею умов укладеного договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 01.05.2013 року відповідач постійно користувалася кредитними коштами, здійснювала погашення відсотків у сумі 11 571,44 грн та між сторонами за домовленістю здійснено перевипуск картки, що також підтверджує прийняття відповідачем умов кредитування, оскільки фактично відбулося продовження дії кредитного договору. Тому, доводи представника відповідача про відсутність між сторонами договірних відносин, не узгоджується з наданими доказами, а також з відзивом, бо вимога про застосування позовної давності може бути застосованою виключно до прав та обов`язків у існуючих правовідносинах, що фактично визнано представником відповідача, а отже відповідачем.

Представник відповідача, також, у відзиві спростовував, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати такими, що були частиною договору на час укладення договору, однак належних, допустимих та достовірних доказів щодо свого твердження суду не надав, зокрема, не надав Умови та Правила надання банківських послуг, які на його думку діяли на час укладення договору.

Також, у анкеті-заяві відповідач підписом засвідчила про отримання та ознайомлення з Пам`яткою клієнта, яка містить, у тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування.

Таким чином, між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. З моменту підписання фізичною особою заяви, вважається, що між банком та клієнтом укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування).

Тобто, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Отже, між сторонами був укладений кредитний договір.

Щодо обґрунтованості розрахунку заборгованості, наданого позивачем

Позивач стверджував, що у порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 16.04.2019 року має заборгованість у розмірі 17 480,66 грн, з яких: 6 109,70 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 798,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 964,31 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 300,00 нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 808,60 грн - штраф (процентна складова).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За положеннями ст.1048 ЦК України: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (абз.1 ч.1); у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз.2 ч.1).

За положеннями ст.1056-1 ЦК України: процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1); розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.2).

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Так, позивач стверджував, що заборгованість за тілом кредиту становить 6 109,70 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 798,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту. Представник відповідача, заперечуючи проти такого розміру, посилався на ту обставину, за заявою №б/н від 25.04.2019 року, відповідач отримала кредит у розмірі 1900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договору про збільшення розміру кредитного ліміту між сторонами не укладалося, а тому указана сума є необґрунтованою, про що суд зазначає наступне.

Відповідач користувалася кредитними коштами та починаючи з 01.06.2015 року мала заборгованість у розмірі 1 956,78 грн, що вже перевищувала тіло кредитного ліміту, який був на момент укладення договору. Пізніше, починаючи з 21.02.2016 року, маючи заборгованість у розмірі 1 577,35 грн здійснила витрати у розмірі 107,35 грн (21.02.2016 року), 542,65 грн (22.02.2016 року), 836,00 грн (23.02.2016 року) і далі до 30.08.2017 року, та достеменно розуміла, що отримані кошти від позивача перевищують ліміт 1 900,00 грн, а відтак користуючись більшим лімітом та погашаючи відсотки за користування ним, фактично погодилася з такими умовами договору, які представник відповідача вважав неукладеними.

Оскільки відповідач має заборгованість 6 109,70 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 798,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, щоє доведеним, тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені у розмірі 5 964,31 грн за прострочене зобов`язання; 300,00 грн за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 808,60 грн - штраф (процентна складова), суд виходив з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Щодо суми заборгованості зі штрафу, то вимога про стягнення штрафу обґрунтована несвоєчасним наданням банку коштів для погашення заборгованості за кредитом, а також за іншими витратами відповідно до умов договору. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення. Оскільки юридична відповідальність позичальника у вигляді сплати пені встановлена умовами основного кредитного зобов`язання у випадку порушення строків платежів (п.1.1.5.21, п.2.1.1.12.6.1.), і таке ж саме порушення вказане як підстава для стягнення штрафу (п.1.1.5.20., п.2.1.1.7.6.), їх одночасне застосування за одне і те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених ст.61 Конституції України.

А тому, за недоведеності позивачем іншого, суд вважає, що із заявлених одночасно двох вимог (стягнення пені та штрафу), не підлягає задоволенню з підстави порушення положень, закріплених ст.61 Конституції України, вимога про стягнення пені в розмірі 5964,31 грн за прострочене зобов`язання; 300,00 грн за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн, як така, що є більш обтяжливою для відповідача у порівнянні з вимогою про стягнення штрафу у розмірі 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 808,60 грн - штраф (процентна складова). Тому суд задовольняє вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 808,60 грн - штраф (процентна складова).

Таким чином, відповідач має перед позивачем заборгованість у розмірі 11 216,35 грн, що складається з наступного: 6 109,70 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 798,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 808,60 грн - штраф (процентна складова).

Щодо застосування строку позовної давності до заявлених вимог

Представник відповідача заявив вимогу про застосування строку позовної давності, оскільки до всіх заявлених вимог він сплив, що є підставою для відмови у позові. В обґрунтування такого твердження не зазначав дату, з якої саме почався відлік строку позовної давності та дату, яка є кінцевою для звернення для позивача із позовом у межах строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З довідки №30.1.0/2-20190505/109 від 01.08.2019 року, виданої ПриватБанком, вбачається, що ОСОБА_1 згідно з кредитним договором б/н від 25.04.2013 року отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , зі строком дії пере випущеної картки до останнього дня 07.2019 року.

Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки, який визначено до останнього дня 07.2019 року.

Таким чином, строк позовної давності до заявлених позовних вимог не може бути застосованим, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

Суд також керувався п. 1 ч.2 ст.258 ЦК України, за яким позовна давність застосовується в один рік, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Вирішуючи питання про можливість застосування строку позовної давності до пені, суд виходив з того, що строк дії карти зазначений до 07 місяця 2019 року включно, тому сума пені нарахована в межах строку позовної давності (одного року).

Висновок суду

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 11 216,35 грн, що складається з наступного: 6 109,70 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 798,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 808,60 грн - штраф (процентна складова) знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому, підлягають задоволенню.

В іншій частині стягнення, зокрема заборгованості в розмірі 6 264,31 грн (шість тисяч двісті шістдесят чотири гривні 31 копійка) та судового збору у розмірі 687,72 грн (шістсот вісімдесят сім гривень 72 копійки), позивачу слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат, суд керувався наступним.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні позову позивач сплатив в установленому законом розмірі 1921,00 грн судового збору (а.с.1). Позов задоволено частково, а саме на 64,2 % (11 216,35 грн х 100% : 17 480,66 грн), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1 233,28 грн (1921,00 грн х 64,2% : 100%).

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.526, 527, 610-612, 627-629,638 ЦК України, керуючись ст.ст.89, 133, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.04.2013 року в розмірі 11 216,35 грн (одинадцять тисяч двісті шістнадцять гривень 35 копійок), що складається з наступного: 6 109,70 грн заборгованість за тілом кредиту, 3 798,05 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 808,60 грн - штраф (процентна складова) та судовий збір у розмірі 1 233,28 грн(одна тисяча двісті тридцять три гривні 28 копійок).

У задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 6 264,31 грн (шість тисяч двісті шістдесят чотири гривні 31 копійка) та судового збору у розмірі 687,72 грн (шістсот вісімдесят сім гривень 72 копійки) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяВ.О. Каневський