Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 206/8068/14-ц

провадження № 61-27159 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня

2017 року у складі судді Сухорукова А. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Городничої В. С., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 23 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ SAMDN1436, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі та строк, що встановлені договором.

Позичальник зобов`язання за кредитним договором належно не виконувала, внаслідок чого станом на 30 листопада 2014 року у неї виникла заборгованість у розмірі 6 703,60 доларів США, з яких: 1869,40 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 568,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 930,31 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 16,70 доларів США - штраф (фіксована частина), 318,42 доларів США - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з

ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі

6 703,60 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

26 грудня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 703,60 доларів США, з якої: 1 869,40 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 568,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 930,31 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16,70 доларів США - штраф (фіксована частина), 318,42 доларів США - штраф (процентна складова), що еквівалентно 100 348,06 грн.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня

2017 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду

м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року, справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня

2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду за захистом порушених прав з пропуском строку позовної давності, оскільки строк дії картки, визначений кредитним договором від 23 вересня 2008 року, складає два роки, останній платіж за договором був здійснений 24 січня 2011 року, а позов подано у грудні 2014 року, а відтак, ураховуючи подану відповідачем заяву про застосування позовної давності та не надання позивачем доказів поважності причин її пропуску, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада

2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня

2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав пропуску позовної давності, оскільки у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та нарахованих процентів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).Останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 24 січня 2011 року, банк звернувся з позовом до суду 10 грудня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки, який складає два роки, а тому саме по собі автоматичне неодноразове продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій позовної давності з посиланням на закінчення строку дії картки, що не може свідчити про припинення договірних правовідносин. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 19 листопада 2014 року у справі 6-160цс14, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах позовної давності за основною вимогою. Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності щодо кожного чергового платежу починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на умови договору щодо автоматичного подовження строку його дії, а тому зобов`язання, які не виконані у межах річного строку дії договору продовжували існувати з подовженням дії договору. З урахуванням наведеного вважав, що вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованих процентів в межах останніх трьох років, а також штрафу в межах останнього року, що передував зверненню з позовом до суду, підлягають задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

18 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 23 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2 000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку встановлені кредитним договором. Строк дії договору відповідає строку дії кредитної картки (два роки).

Умовами кредитного договору передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів.

ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконувала, внаслідок чого станом на 30 листопада 2014 року у неї виникла заборгованість у розмірі 6 703,60 доларів США, з яких: 1869,40 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 568,77 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 930,31 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 16,70 доларів США - штраф (фіксована частина), 318,42 доларів США - штраф (процентна складова).

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості по процентам, комісії та штрафу, нарахованих за період з

01 жовтня 2010 року до 30 листопада 2014 року, з підстав пропуску позовної давності, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на правомірність нарахування позивачем зазначеної заборгованості та наявність правових підстав для застосування до таких вимог позовної давності.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В кредитному договорі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії кредитної картки - два роки, а тому кінцевим терміном повернення кредиту є 30 вересня 2010 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку,припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту, пеню та штраф припинилося зі спливом строку кредитування 30 вересня 2010 року, що відповідає строку дії кредитної картки, а тому починаючи з 01 жовтня 2010 року позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування, а відтак до зазначених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними.

Щодо доводів касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З урахуванням встановлених обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що умовами договору передбачено погашення процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами та кредитного ліміту в повному обсязі не пізніше закінчення строку дії кредитної картки.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, відповідно до якого за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

На виконання умов кредитного договору 23 вересня 2008 року ОСОБА_1 видано дві картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , терміном дії до 30 вересня 2010 року. Доказів видачі ОСОБА_1 інших кредитних карток за вказаним кредитним договором матеріали справи не містять. Оскільки останній платіж за кредитним договором повинен бути внесений відповідачем до 30 вересня 2010 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 10 грудня 2014 року, законними та обгрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про пропуск позивачем позовної давності, що з урахуванням заяви відповідача про її застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахованої до 30 вересня 2010 року.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустило строк звернення до суду за захистом порушеного права з посиланням на те, що строк дії кредитного договору не закінчився, є необгрунтованими, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, а є способом подовження виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від

22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права суди попередніх інстанцій помилково застосували позовну давність до вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту та штрафу, нарахованих з 01 жовтня 2010 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування у цій частині рішення Самарського районного суду

м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року, з ухваленням у зазначеній частині нового судового рішення про відмову у задоволенні таких вимог за їх безпідставністю.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від

07 листопада 2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту та штрафу, нарахованої з 01 жовтня 2010 року, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту та штрафу, нарахованої з 01 жовтня 2010 року, відмовити.

В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

19 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик