справа № 408/4128/19-ц
провадження №2-о/408/435/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганський області в складі:

головуючого-судді Кускової Т.В.

при секретареві Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Біловодськ Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Біловодський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті її матері - ОСОБА_2 , заінтересована особа: Біловодський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

В обґрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Ленінське м. Довжанськ Луганської області, померла її мати ОСОБА_2 , причиною смерті є дифузний кардіосклероз, про що вона отримала свідоцтво про смерть зразка який не дійсний на території України.

Зазначила, що Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що для підтвердження факту смерті був наданий документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Також вказала, що у неї відсутнє свідоцтво про розірвання шлюбу зареєстрованого між її батьками після розірвання якого мати змінила своє прізвище з « ОСОБА_3 » на дошлюбне « ОСОБА_4 », а згодом вийшла заміж вдруге і знову змінила прізвище вже з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що ставить під сумнів родинний зв`язок, та як наслідок позбавляє заявника можливості реалізувати свої права спадкоємця за законом.

У зв`язку з вищенаведеним, просила суд встановити, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка селища Шахтарське міста Свердловськ Луганської області, є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Кіньшено Добринського району Липецької області,

Крім цього, заявник просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Кіньшено Добринського району Липецької області, громадянки України, яка за життя проживала за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши датою її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем смерті с. Ленінське м. Довжанськ Луганської області, Україна, причиною смерті «дифузний кардіосклероз».

Заявник в судове засідання не з`явилася, просить суд розглядати справу без її участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши докази, у їх сукупності, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.03.1962 вбачається, щопри народженні заявник мала прізвище ОСОБА_3 , її матір`ю вказана ОСОБА_6 , батьком - ОСОБА_7 (а.с.7). Батьки заявника перебували у шлюбі, до реєстрації шлюбу мати заявника мала прізвище ОСОБА_4 , в подальшому шлюб між ними було розірвано, що вбачається із довідки №565 від 11.06.2019 (а.с.14).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 10.06.1967, мати заявника вийшла заміж вдруге і знову змінила прізвище вже з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 (а.с.13).

Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 11.09.1982, підтверджується, що заявник 11 вересня 1982 року зареєструвала шлюб та змінила дошлюбне прізвище ОСОБА_3 на прізвище ОСОБА_8 (а.с.6).

Письмовими показами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18, 21).

Отже, усі в сукупності наведені докази дійсно підтверджують факт того, що заявник ОСОБА_1 є рідною донькою померлої - ОСОБА_2 ..

Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Так, судом встановлено, що померла ОСОБА_2 була матір`ю заявника по справі ОСОБА_1 .

З Лікарського свідоцтва про смерть № 69 від 21.01.2019 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ленінське м. Довжанськ Луганської області, Україна, причиною смерті зазначено «дифузний кардіосклероз», що також підтверджується довідкою про причину смерті (а.с.9).

З замовлення ритуальних послуг «Фенікс» від 21.01.2019 вбачається сплата коштів заявником ОСОБА_1 з організації та проведення поховання ОСОБА_2 (а.с.17).

Також факт смерті ОСОБА_2 підтверджується фотознімками зробленими на кладовищі (а.с.15,16).

Листом Біловодського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області за №1396/18.1-114;113 від 20.06.2019 відмовлено в проведенні реєстрації факту смерті з видачею свідоцтва про смерть у зв`язку з тим, що для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає встановленій формі документів відповідно до чинного законодавства України та не є підставою для проведення державної реєстрації смерті (а.с.8).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 № 1064.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є:

- лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

- фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

- лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

- рішення суду про оголошення особи померлою;

- рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час та інші.

Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05 листопада 2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Краснодонського, Лутугинського, Перевальського, Слов`яносербського, Свердловського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Оцінивши докази, в їх сукупності, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

На підставі ст. 14 ЦПК ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 317, 319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка селища Шахтарське міста Свердловськ Луганської області, є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Кіньшено Добринського району Липецької області,

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Кіньшено Добринського району Липецької області, громадянки України, яка за життя проживала за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши датою її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем смерті с. Ленінське м. Довжанськ Луганської області, Україна, причиною смерті «дифузний кардіосклероз».

Копію рішення направити сторонам у справі для відома.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення негайно направити до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації смерті.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Луганського апеляційного суду через Біловодський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Кускова Т.В.