Справа № 308/9373/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Данко В.Й.,

з участю секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що влітку 2014 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія сміттємашини у фірму відповідача ТОВ «АВЕ Ужгород». 20.07.2018 року, у вихідний день, ТОВ «АВЕ Ужгород» викликало позивача у відділ кадрів, де йому було повідомлено про те, що він з ініціативи адміністрації звільнений за прогул. Також позивача повідомлено про те, що він забрав трудову книжку, а розрахунок йому перерахують на особистий рахунок на платіжну карту. На прохання видати йому копію наказу про звільнення та розрахунок, у відділ кадрів та у бухгалтерії йому буловідмовлено. На момент винесення оскаржуваного наказу ОСОБА_1 не було допущено жодного порушення трудової дисципліни, грубого порушення трудових обов`язків та не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Оскільки позивач не згідний із наказом про звільнення його з роботи, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ директора ТОВ «АВЕ Ужгород» про звільнення ОСОБА_1 з посади водія ТОВ «АВЕ Ужгород» від 20.07.2018 року, поновити ОСОБА_1 на посаді водія ТОВ АВЕ «Ужгород» з 20.07.2018 року, а також стягнути з відповідача ТОВ «АВЕ Ужгород» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Представник позивача Томашук ОСОБА_2 в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та провести розгляд справ за її відсутності.

Суд констатує, що представником відповідача у визначений судом строк надано відзив на позовну заяву. Обгрунтовуючи вимоги даного відзиву представник відповідача вказує на те, що передумовою звільнення ОСОБА_1 було вчинення ним дисциплінарних порушень, за окремі з яких його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Зокрема, ОСОБА_1 було застосовано наступні догани, згідно Наказу №52/01-2 від 07.05.2018 року та згідно наказу №80/01-2 від 17.07.2018 року. Окрім того, 13.07.2018 року позивачем було допущено прогул. Також представник відповідача вказав у відзиві на той факт, що звільнення ОСОБА_1 відбулося у його робочий день, від отримання трудової книжки він відмовився, про що складено відповідний акт. Окрім того, з позивачем було проведено повний розрахунок у розмірі 7356,69грн. А тому, представник відповідача просив відмовити в задоволенні даного позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в останнє судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні даного позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві,та просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи те, що від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за доцільним провести розгляд даної справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку.

По справі встановлено, що наказом №56/01-2 від 31.08.2015 року директора ТОВ «АВЕ Ужгород» ОСОБА_4 В. «Про прийняття» ОСОБА_1 з 01 вересня 2015 року прийнято на посаду водія з випробувальним терміном один місяць з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, що підтверджується копією наявного в матеріалах справи вказаного наказу.

Обгрунтовуючи даний позов, позивач вказував на те, що ним не було допущено жодного порушення трудової дисципліни, грубого порушення трудових обов`язків та не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Однак, суд критично розцінює дані твердження позивача з огляду на наступне.

Однак, як вбачається із досліджених матеріалів справи ОСОБА_1 за час перебування у трудових відносинах із неодноразово було порушено без поважних причин покладених на нього трудових обов`язків.

Так, 11.04.2018 року водій технічної служби в ТОВ «АВЕ Ужгород» був відсутнім на робочому місці 11.04.2018 року у період з 15год. 30хв. до 18год. 00хв., про що було складено Акт про відсутність на роботі від 11.04.2018 року.

Згідно службової записки від 12.04.2018 року водій технічної служби ОСОБА_1 09.04.2018 року 09.04.2018 року порушив схему маршруту, не забравши сміття з контейнерів за вулицями Довга, Зелена, Висока, Стрільнична, Кринична, Віннична в м. Ужгород. Після цього диспетчером було повідомлено водія ОСОБА_1 про те, що він знятий з маршруту та має прибути для надання пояснень. Для надання пояснень ОСОБА_1 прибув у стані алкогольного сп`яніння.

Даний факт також підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інспектором ОСОБА_9 .

Згідно вимог ч.2 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Так, у межах визначеного законом строку, а саме 07.05.2018 року наказом № 52/01-2 директора ТОВ «АВЕ Ужгород» ОСОБА_10 за вказані вище порушення ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Однак, 04.06.2019 року наказом № 168/01-2 внесено зміни до наказу про оголошення догани від 07.05.2018 року у зв`язку із допущенням описки у імені позивача, а саме зазначено вірне ім`я « ОСОБА_11 ».

В подальшому, 17.07.2018 року наказом № 80/01-2 директора ТОВ «АВЕ Ужгород» ОСОБА_10 на позивача ОСОБА_1 знову накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Підставою накладення даного стягнення стало те, що 12.07.2018 року водій технічної служби ОСОБА_1 не з`явився на роботу згідно графіку, будь яких виправданих документів не надав. У пояснюючій записці вказав, що нібито у нього був вихідний, що не відповідає дійсності. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.4.7Посадової інструкції водія та Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи Доповідною запискою працівника ОСОБА_12 Ю ОСОБА_13 від 13.09.2018 року, Актом про відсутності на роботі від 12.07.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1

Однак, 04.06.2019 року наказом № 169/01-2 внесено зміни до наказу про оголошення догани від 17.07.2018 року у зв`язку із допущенням описки у імені позивача, а саме зазначено вірне ім`я « ОСОБА_11 ».

Окрім того, ОСОБА_1 не вийшов на роботу 13.07.2018 року згідно графіку та був відсутнім на роботі протягом дня з 06год. 00хв. до 17год. 00хв., про причину неможливості з`явитися на роботу не повідомив, про що було складено Акт про відсутність на роботі від 13.07.2018 року.

Статтею 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з вимогами пункту третього статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Таким чином, наказом №82/01-2 від 20.07.2018 року директора ТОВ «АВЕ Ужгород» ОСОБА_10 позивача ОСОБА_1 , водія технічного відділу, звільнено 20.07.2018 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Причиною звільнення згідно вказаного наказу зазначено те, що водій ОСОБА_1 12.07.2018 року та 13.07.2018 року без поважних причин не з`явився на роботі згідно графіку, в результаті чого порушив виконання своїх функціональних обов`язків. Подібні порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 неодноразово вчиняв і раніше, за що відповідно до наказів від 07.05.2018 року № 52/02-1 до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Однак, наказом №170/01-2 від 04.06.2019 року було внесено зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 , а саме із абзацу першого мотивувальної частини наказу №82/01-2 від 20.07.2018 року виключено дату 12.07.2018 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Відповідно до п.22 вищезазначеної Постанови, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарні стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника

Таким чином, суд констатує, що позивачем ОСОБА_1 неодноразово було порушено трудову дисципліну, внаслідок чого, директором ТОВ «АВЕ Ужгород» позивача у визначені ст. 148 КЗпП України накладено дисциплінарне стягнення. Окрім того, ОСОБА_1 на протязі одного року двічі було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на вищевикладене, а також те, що 13.07.2018 року позивач ОСОБА_1 знову було допущено порушення порядку трудової дисципліни, що виявилося у нез`явленні на роботі без поважних причин згідно графіку, суд приходить до переконання, що наказ директора «АВЕ Ужгород» Якубик Н.В. № 82/01-2 від 20.07.2018 року, який виданий в межах одного року після притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, є законним, оскільки в уповноваженого органу були наявні всі обставини для звільнення ОСОБА_1 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Стосовно обставини, зазначеної ОСОБА_1 про те, що йому було відмовлено у видачі копії наказу про звільнення, суд розцінює критично, вважає такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, та спростовується наявним у матеріалах справи Актом від 20.07.2018 року, складеного про те, що ОСОБА_1 було оголошено Наказ ТОВ «АВЕ Ужгород» №82/01-2 від 20.07.2018 року «Про звільнення», однак від відмовився з його ознайомленням.

Окрім того, судом встановлено, що 20.07.2018 року ОСОБА_1 добровільно відмовився від отримання трудової книжки, внаслідок чого на його адресу було направлене Повідомлення вих. №372 від 23.07.2018 року та Повідомлення вих. №392 від 01.08.2018 року, з якого вбачається, що зв`язку з його відмовою у день звільнення отримати трудову книжку, йому необхідно з`явитися для її отримання або надати письмову згоду на відправлення поштою.

Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Так, з наявної в матеріалах справи Довідки №476 від 13.09.2018 року ТОВ «АВЕ Ужгород» вбачається, що ОСОБА_1 , який звільнений з роботи 20.07.2018 року були нараховані належні йому оплати в розмірі 7356,69грн. у день його звільнення.

Даний факт підтверджується Платіжним дорученням №1954 від 20.07.2018 року, а також відомостями ТОВ «АВЕ Ужгород» розрахунків коштів №121 від 20.07.2018 року на карткові рахунки працівників.

У відповідності до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно вимог ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, суд констатує, викладені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження та спростовуються доказами, наданими представником відповідача, внаслідок чого суд вважає даний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 3, 116, 40 КЗпП України, п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 рокуст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Ужгород» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко