З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2019 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Журиної А.В., розглянув цивільну справу за заявою комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача звернувся до суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги централізованого опалення в сумі 33 009, 19 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 1 921,00 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що квартира АДРЕСА_1 забезпечується послугами централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуенерго" Житомирської міської ради. З 01.07.2014 року по 1.11.2018 року відповідач не сплачував у повному обсязі за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 33 009, 19 грн. Представник позивача вказав, що підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність оплати заборгованості за надані послуги централізованого опалення, проте, відповідач борг не сплатив.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач, забезпечується послугами централізованого опалення, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради.
Відповідно до розрахунку нарахувань по особовому рахунку, заборгованість за надані послуги централізованого опалення станом на 1.11.2018 року становить 45 643, 08 гривень, з яких заборгованість на 1.07.2014 року у сумі 12 633, 89 гривень стягується за рішенням Богунського районного суду м. Житомира по справі №295/1342/14-ц від 1.10.2014 року. (а.с.5-6).
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 3.12.2018 позивачу відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення з ОСОБА_1 (а.с.7).
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 7.08.2019 року дану справу передано на розгляд за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області (а.с.16).
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 30.08.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання (а.с.23).
У судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позов підтримав, просив його задовольнити, а також не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча вона була завчасно та належним чином повідомлена про день та час слухання справи.
Отже, зважаючи на те, що відповідач не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив на позовну заяву, та враховуючи той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду, суд вважає за можливе провести слухання справи відповідно до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Правовідносини між сторонами врегульовані та відповідають наступним нормам сімейного права.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.
Згідно статті 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.
Відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Як вбачається зі змісту статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно частини шостої статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019 року.
Відповідно до п. 20 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.18 Правил).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, оскільки відповідач забезпечується послугами з централізованого опалення та враховуючи, що позивачем доведено наявність заборгованості за надання послуг з централізованого опалення за період з 01.07.2014 року по 01.11.2018 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення шляхом стягнення з відповідача заборгованості. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 1 921,00 гривні. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованость за спожиті послуги централізованого опалення в сумі 33 009 (тридцять три тисячі дев`ять) гривень 19 копійок.
Стягнути з відповідача на користь позивача витрати за розгляд справи в сумі 1 921, 00 гривень.
Повне рішення складено 20 вересня 2019 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.О. Грубіян