Єдиний номер справи 489/1954/17
Провадження 22-ц812/350/19 Головуючий по 1 інстанції Рум'янцева Н.О.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі: представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_7

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018р.

за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням

за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про вселення,

встановила:

У квітні 2017р. ОСОБА_4 пред'явив в інтересах ОСОБА_7 позов до ОСОБА_8 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач зазначав, що з 01 лютого 2000 р. є власником квартири АДРЕСА_1.

З 2000р. по 2013р. він перебував у шлюбі з відповідачем від якого вони мають сина - ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 03 серпня 2016р. відповідач в квартирі не проживає, не з'являється і не цікавиться, комунальні послугу не сплачує, утриманням та ремонтом квартири не займається. В квартирі особистих речей відповідача не залишилось.

Враховуючи те, що відповідач добровільно змінити реєстрацію не побажала, хоча має інше місце для проживання - АДРЕСА_2, позивач просив про задоволення його вимог.

У вересні 2017р. ОСОБА_8 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_7 про вселення.

В обґрунтування вимог зазначила, що після розірвання шлюбу колишній чоловік почав перешкоджати її проживанню в квартирі АДРЕСА_1, вчиняти сварки у присутності дитини, а восени 2016р. змінив замки та не допускає до квартири. У зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронного органу та вимушена тимчасово проживати у знайомих, оскільки іншого житла не має.

Посилаючись на те, що не проживання у квартирі, яку вона вважає своєю власністю набутою під час шлюбу, обумовлено поважними причинами, ОСОБА_8 просила про задоволення її вимог.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018р. первісний позов відхиллено, а зустрічний - задоволено. Постановлено вселити ОСОБА_8 до квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову і відхилення зустрічного.

Представник відповідача, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За правилами ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2000 р. за договором купівлі-продажу ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_1.

Дана квартира є однокімнатною, загальною площею 23м2, житловою - 12,3 м2.

З 01 лютого 2000р. сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2013р.

У спірній квартирі крім сторін зареєстрований їх спільний син - ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ксерокопії акту та оригіналу акту, складених відповідно 11 березня та квітня 2017р. у присутності мешканців будинку по АДРЕСА_1: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, підписи яких засвідчені службовими особами ЖЕК «Південь» слідує, що ОСОБА_8 з 01 вересня 2016р. не проживає у спірній квартирі.

У жовтні 2016р. ОСОБА_8 звернулась до Інгульського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області про вжиття заходів до ОСОБА_7, який змінив замки та не допускає її до квартири АДРЕСА_1.

При проведенні перевірки у жовтні 2016р. за вказаною заявою ОСОБА_7 пояснив представнику правоохоронного органу, що ОСОБА_8 не проживає у спірній квартирі кілька місяців і у зв'язку із її виселенням він змінив замки.

Таким чином, з часу не проживання ОСОБА_8 у спірній квартирі - 01 вересня 2016р. до часу пред'явлення позову - 21 квітня 2017р. минуло менше одного року визначеного у ч.2 ст.405 ЦК.

При цьому навіть і цей період не проживання ОСОБА_8 у спірній квартирі був обумовлений поважними причинами, а саме: зміною замків на вхідних дверях у цьому помешканні; неприязними стосунками колишнього подружжя: перешкодами, які чинились позивачем за первісним позов у доступі відповідача до квартири.

За таких обставин та на підставі ст.405, ст.156 ЖК суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову та обґрунтованість зустрічного позову.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставними, так наявним у матеріалах справи доказам, які стосуються періоду і причин не проживання відповідача у спірній квартирі, в тому числі поясненням самих сторін та свідків суд дав оцінку у відповідності з вимогами ст.89 ЦПК.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018р. без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2019р.

Головуючий: Судді: