справа № 363/5359/15-ц головуючий у суді І інстанції Котлярова І.Ю.
УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати в цивільних справах Березовенко Р.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року за позовом Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, 16 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з відсутністю сплати судового збору за апеляційне оскарження та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто апелянту, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 22 лютого 2018 року.

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року. При цьому, строк на апеляційне оскарження пропущено. Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску строку на апеляційне оскарження та його поновлення. Апелянту встановлено строк для надання письмових доказів, що підтверджують поважність пропуску процесуального строку, а у разі неможливості їх надання - зазначити інші підстави для поновлення строку.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 04 грудня 2019 року до суду подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. На підтвердження поважності пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що 16 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору. Апелянтом не було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у зв`язку із тим, що відповідач був єдиним працюючим в сім`ї та різким погіршенням здоров`я відповідача та його доньки. ОСОБА_1 вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, з заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року ОСОБА_1 ознайомився 05 грудня 2017 року (а.с. 57). Ухвала Апеляційного суду Київської області про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 датована 26 березня 2018 року. Апелянт повторно звернувся з апеляційною скаргою лише 30 жовтня 2019 року, що в свою чергу суперечить принципу розумності строків у цивільному процесуальному законодавстві. На обґрунтування поважності причин пропуску, відповідачем вказані обставини, які не є підставою для поновлення строку, а безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А відтак, станом на 06 грудня 2019 року зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року недоліки апелянтом не усунуто, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження не надано.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12 липня 2007 року).

Враховуючи викладене вважаю, що застосування апеляційним судом процесуальних обмежень при апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції відповідає принципу юридичної визначеності і не може вважатись відмовою у доступі до правосуддя.

Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом.

Європейський суд з прав людини зазначає, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, зазначені апелянтом підстави не є поважними для забезпечення процедури поновлення строку на оскарження.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

У своїх рішеннях Європейський суд, також, наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Так як апелянтом, всупереч вимогам статей 77 - 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, апеляційна скарга вважається такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин, а тому за зазначеною апеляційною скаргою відповідно до п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2016 року за позовом Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Березовенко Р.В.