Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 311/380/16-ц

провадження № 61-34895св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2016 року у складі судді Плечищевої О. В. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року у складі суддів: Подліянової Г. С., Кримської О. М., Дашковської А. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 11 березня 2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 19 500 грн зі сплатою 0,12 % річних на строк до 10 березня 2014 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 16 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 90 тис. грн, із яких: 8 603 грн 77 коп. - тіло кредиту, 07 грн 64 коп. - проценти, 5 924 грн 17 коп. - комісія, 75 464 грн 42 коп. - пеня.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути вказану сму із боржника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 тис. грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у судове засідання не з`явився, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не надав, тому суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір пені із 75 464 грн 42 коп. до 14 536 грн, а загальну суму стягнення - із 90 тис. грн до 29 071 грн 58 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією, суд першої інстанції правильно виходив із умов позичальника, розрахунку заборгованості, наданої позивачем, та положень статей 526, 625, 1048, 1054 ЦК України. Разом з тим, суд не врахував, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання, а тому сума пені підлягає зменшенню на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він припинив сплачувати платежі за кредитом у 2012 році, а банк звернувся до суду із позовом 15 квітня 2016 року, тобто із пропуском строку позовної давності, що не враховано судами при розгляді справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

05 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду, а 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Штелик С. П.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків суду апеляційної інстанції

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 11 березня 2011 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 19 500 грн зі сплатою 0,12 % річних на строк до 10 березня 2014 року.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

У заяві позичальника від 11 березня 2011 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а наявні у матеріалах справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не містять підпису позичальника.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив положення щодо сплати неустойки.

Таким чином, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, пеня у розмірі 75 464 грн 42 коп. заявлена безпідставно, що залишив без уваги суд першої інстанції, стягуючи вказану суму у повному обсязі, так й апеляційний суд при її зменшенні.

Щодо посилань у касаційній скарзі на пропуск банком строку позовної давності, необхідно зазначити, що нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

В матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення місцевим судом рішення згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, а тому доводи касаційної скарги безпідставні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням викладеного, судові рішення необхідно скасувати у частині вирішення позовних вимог банку про стягненні пені із ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у позові. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишаються без змін.

(3) Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено на 17 % (75 464,42*100/90 000), а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 1 378 грн за подання позову слід стягнути з відповідача у межах 17 % задоволених вимог, тобто у розмірі 234 грн 26 коп.

Відповідно із банку на користь відповідача необхідно стягнути відшкодування 83 % понесених відповідачем судових витрат: за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515 грн 80 коп., за подання касаційної скарги - 1 653 грн 60 коп., тобто у розмірі 2 630 грн 60 коп.

За змістом частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів на підставі частини десятої статті 141 ЦПК України стягує із банку на користь відповідача різницю понесених судових витрат у розмірі 2 396 грн 34 коп.

У зв`язку з цим, необхідно скасувати судові рішення також у частині розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року скасувати у частині вирішення позовних вимог банку про стягнення пені та розподілу судових витрат.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені у розмірі 75 464 грн 42 коп. відмовити.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 різницю понесених судових витрат у розмірі 2 396 грн 34 коп.

В іншій частині заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик