ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м.Суми

Справа №577/1454/19

Номер провадження 22-ц/816/4005/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлов І. В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Семенюк І.М., в приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 22 травня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 червня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, який рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2018 року розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуває на утриманні матері. ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця до його повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 01 квітня 2019 року до його повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить частково скасувати оскаржуване рішення і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дочкою ОСОБА_8 повноліття.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що він вже сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття, на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 квітня 2008 року, а також на підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 17 березня 2009 року на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до його повноліття. Зазначає, що на його думку, суд повинен був визначити єдину частку від його заробітку, натомість судом стягнуто на утримання сина ОСОБА_6 , 1/4 частину його заробітної плати, що перевищує 50% його заробітної плати.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 180, 182 СК України та виходив з того, що відповідачем позов визнано в повному обсязі, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).

Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Крім сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 7-8).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2019 року № 626, яка видана майору ОСОБА_2 , він зареєстрований у АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та вірно визначив їх розмір - 1/4 частку усіх видів (заробітку) доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції враховано, що відповідач є працездатною особою, є військовослужбовцем, має задовільний стан здоров`я.

У відповідності до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти у присудженому судом першої інстанції розмірі, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що з нього рішеннями судів вже стягуються аліменти на утримання дітей доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі, по 1/4 частини заробітку на кожну дитину, проте жодних доказів на підтвердження даних обставин не надає.

Суть вимог апеляційної скарги зводиться до того, що ОСОБА_2 просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання вказаних неповнолітніх дітей до 1/6 частини заробітку на кожну дитину та визначити єдину частку аліментів на утриманні всіх дітей, проте це не є предметом позовних вимог у даній справі, а тому не може бути предметом апеляційного перегляду. Визначення єдиної частки на утримання всіх дітей, яких має відповідач, також є неможливим, оскільки у всіх дітей різні матері.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в суді першої інстанції відповідач позов визнав, про що свідчить його письмова заява на а. с. 17. В той же час в апеляційній скарзі відповідач не зазначає обставин у зв`язку з якими він змінив свою позицію відносно заявлених позовних вимог.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов