ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6501/19 Справа № 185/1446/19 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах. 18.04.2017 року був звільнений з ПАТ "Українська залізниця", де працював електромеханіком дільниці у регіональній філії за п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

З лютого 2017 року заробітна плата відповідачем перестала виплачуватися на даний час за його даними у відповідача нарахована, але не виплачена заборгованість за лютий 2017 року по заробітній платі - 5 313,70 грн.; за березень 2017 року - 4 663,02 грн. по заробітній платі; за квітень 2017 року - 7 915,55 грн., я яких 5 495,76 грн. компенсація за 24 дні невикористаної відпустки при звільненні, решта зарплата, а всього 28 364,73 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі: за лютий 2017 року - 5 313,70 грн.; за березень 2017 року - 4 663,02 грн.; за квітень 2017 року - 7 915,55 грн., з яких 5 495,76 грн. компенсація за 24 дні невикористаної відпустки при звільненні, решта заробітна плата, а всього 28 364,73 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в межах місячної суми стягнення 5 894,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2 680,34 грн. та за квітень 2017 року в сумі 7 915,55 грн., а всього 10 595,89 грн. Допустити негайне виконання судового рішення в межах місячної суми стягнення в сумі 5 894,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Відзив мотивований тим, що з 16.03.2017 року було припинено нарахування заробітної плати з підстав відсутності зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та відсутності первинних документів із непідконтрольної території. Підтвердженням наявності заборгованості по заробітній платі є первинні бухгалтерські документи, які в даному випадку відсутні, так як залишилися на непідконтрольній території. Висновком торгово-промислової палати України засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. В зазначеному документі ретельно описуються всі події, які унеможливили здійснення нарахування та виплати заробітної плати. Надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог відповідач вважає неналежними та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що позивач в період з 08.07.2016 року по 18.04.2017 року працював на посаді старшого електромеханіка дільниці 1 групи у виробничому підрозділу "Донецька дистанція зв`язку" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 Звільнений 18.04.2017 року на підставі наказу від 18.04.2017 року № 23/ос за п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

З 16.03.2017 року структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення діяльності припинила виконання своїх функцій із забезпечення перевізного процесу.

Доступу до доказів на підставі яких структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ «Українська залізниця" здійснювало нарахування заробітної плати працівникам не має.

Відповідно до платіжної відомості № 683 на видачу авансу за лютий 2017 року за платіжним дорученням від 23.02.2017 року відповідно до якої перераховані кошти в тому числі ОСОБА_1 (особистий рахунок НОМЕР_1 ) в розмірі 2 090,00 грн. Згідно платіжної відомості № 1011 на видачу зарплати за лютий 2017 року за платіжним дорученням від 07.03.2017 року, відповідно до якої перераховані кошти в тому числі ОСОБА_1 (особистий рахунок НОМЕР_1 ) в розмірі 2 135,35 грн.

Крім того, згідно довідки від 05.03.2019 року № 124/12 позивачу за березень 2017 року нараховано 2 493,37 грн., з них утримано 510,69 грн., до видачі 1 982,68 грн., заробітна плата за першу половину березня 2017 року (з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року) отримана ОСОБА_1 18.09.2017 року у касі Дирекції м. Лиман. Зазначене підтверджується видатковим касовим ордером № 2200 від 18.09.2017 року про отримання позивачем коштів у сумі 1 982, 68 грн., під особистий підпис.

16 січня 2018 року науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин ПАТ "Українська залізниця", Регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, прийшовши до висновку, що розмір заборгованості по заробітній платі та компенсації за 24 дні невикористаної відпустки є необґрунтованим, безпідставним і не підлягає стягненню з відповідача.

Однак, колегія суддів погодитися з такими висновками суду не може, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із ч.1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, колегія суддів виходить з наступного.

З доданих до позову табуляграм вбачається, що за лютий 2017 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату без утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів в розмірі 5 313,70 грн., за березень 2017 року в розмірі 4 663,02 грн., за квітень 2017 року в розмірі 7 915,55 грн.

Згідно довідки від 05.03.2019 року № 124/12 позивачу за березень 2017 року нараховано 2 493,37 грн., з них утримано 510,69 грн., до видачі 1 982,68 грн., заробітна плата за першу половину березня 2017 року (з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року) отримана ОСОБА_1 18.09.2017 року у касі Дирекції м. Лиман (а.с.68). Зазначене підтверджується видатковим касовим ордером № 2200 від 18.09.2017 року про отримання позивачем коштів у сумі 1982, 68 грн., під особистий підпис.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні не отримав повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, колегією суддів не приймаються до уваги як безпідставні, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Колегія суддів вважає належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі. Зазначені розрахунки нічим не спростовані.

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач ставив питання про невиплату заробітної плати з лютого 2017 року по квітень 2017 року в розмірі 28 364,73 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що заборгованість частково погашена, а саме надав суду докази того, що нарахована позивачу згідно розрахункового листка роботодавця за лютий 2017 року заробітна плата в сумі 5 313,70 грн. за вирахуванням податків та обов`язкових платежів була у повному обсязі виплачена позивачу двома сумами: 2 090,00 грн. та 2 135,35 грн. За березень 2017 року відповідач розрахувався з позивачем лише частково в сумі 1 982,68 грн.

За таких обставин заборгованість за березень 2017 року складає 2 680,34 грн. (4 663,02 - 1 982,68). Тобто, загальна заборгованість за березень 2017 року та квітень 2017 року складає 10 595,89 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за березень 2017 року в сумі 2 680,34 грн. та за квітень 2017 року в сумі 7 915,55 грн., а всього 10 595,89 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.7 розділу IV науково-правового висновку ТППУ від 16.01.2018 року втрата контролю і доступу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, та АДРЕСА_3 , у тому числі до: трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що надавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з ст..ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" і "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов`язків.

Проте, наявність відповідного висновку ТППУ не спростовує висновків суду, оскільки право на заробітну плату гарантоване статтею 43 Конституції України та відсутність вини відповідача у невиконанні своїх обов`язків щодо виплати заробітної плати, не звільняє його від виконання такого обов`язку в наступному, а може лише бути підставою для звільнення роботодавця від відповідальності, передбаченої трудовим законодавством за вказане порушення трудових прав.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог та стягнути з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2 680,34 грн. та за квітень 2017 року в сумі 7 915,55 грн., а всього 10 595,89 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2 680,34 грн. та за квітень 2017 року в сумі 7 915,55 грн., а всього - 10 595,89 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах платежу за один місяць в розмірі 5894,00 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко