ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/535/19 Номер провадження 22-ц/814/1540/19Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Карпушина Г.Л.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення, третя особа - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення, третя особа - ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2017 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_3 залишилась проживати з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2018 року ОСОБА_2 зобов`язано не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено батькові ОСОБА_1 способи участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 грудня 2018 року виконавчим комітетом Київської районної у м. Полтаві ради прийнято рішення, яким затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 для її тимчасового виїзду за межі України.

Позивач вважає, що прийняттям такого рішення відповідач порушив його право, оскільки у нього відсутня заборгованість за аліментами. Затвердження відповідачем висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України в період розгляду судом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_3 , визначення способу участі у вихованні дочки, вказувало на існування спору між батьками і необхідність вирішення питання тимчасового виїзду дитини за межі України як матір`ю так і батьком спільно, а за відсутності спільної згоди - в судовому порядку.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 315 від 11 грудня 2018 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

Із даним рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не взято до уваги, що позивач не має заборгованості по сплаті аліментів та не застосовано абзац 2 ч. 5 ст. 157 СК України. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26 квітня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.7).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 29 серпня 2017 року, у цивільній справі №552/4396/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні.

У зв`язку з цим на розгляді у Київському районному суді м. Полтави перебувала цивільна справа №552/4779/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною.

30 листопада 2018 року у даній справі судом ухвалено рішення по суті позовних вимог, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду 14 лютого 2019 року.

03 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради з заявою, у якій просила надати висновок органу опіки та піклування про факт проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що вказаний висновок необхідний для реалізації прав, наданих Сімейним кодексом України на відпочинок та оздоровлення дитини (а.с.74).

До заяви ОСОБА_2 були додані копія свідоцтва про народження дитини, копія паспорта ОСОБА_2 , довідка за місця проживання про склад сім`ї, копія рішення суду про розірвання шлюбу, копія довідки з місця навчання дитини, підтвердження про відправлення рекомендованого листа відповідачу згідно ч. 5 ст.157 СК України.

10 грудня 2018 року спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради обстежено умови проживання малолітньої ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами обстеження складено акт обстеження умов проживання від 10 грудня 2019 року, відповідно до якого умови проживання задовільні, в квартирі зроблене перепланування та сучасний ремонт, в кімнатах є необхідні меблі і побутова техніка. Продукти харчування в наявності.

Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини є місце для відпочинку, проведення дозвілля. Одягом, взуттям дитина забезпечена. Іграшки, дитяча література в наявності.

За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - мати, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - цивільний чоловік, проживає без реєстрації. (а.с.82)

11 грудня 2018 року службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради складено висновок про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для її тимчасового виїзду за межі України.

Згідно вказаного висновку шляхом вивчення заяви ОСОБА_2 про необхідність підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для її тимчасового виїзду за межі України, документів, поданих заявником до служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, відвідування дитини за місцем її проживання, бесіди з батьком дитини, ОСОБА_1 , який проживає окремо від дитини, встановлено, що дитина, зареєстрована адресою: АДРЕСА_1 , проживає разом із заявником за вищевказаною адресою (а.с.69).

Рішенням № 315 від 11 грудня 2018 року виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради вирішив затвердити висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 для її тимчасового виїзду за межі України. (а.с.67-68).

Частиною 1 ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Процедура підтвердження органом опіки та піклування місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною ч. 5 ст. 157 СК України, передбачена п. 72-1 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.

Відповідно до якого для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною ч. 5 ст. 157 СК України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини такі документи:

заяву;

копію паспорта заявника;

копію паспорта дитини (у разі наявності);

довідку про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання);

довідку про реєстрацію місця проживання дитини;

копію свідоцтва про народження дитини;

копію рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності);

підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим ч. 5 ст. 157 СК України (у разі наявності);

копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (подається для тимчасового виїзду за межі України дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа або паліативної допомоги).

Служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно до додатком 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади:

про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України;

про відмову у затвердженні такого висновку.

Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є:

неподання заявником документів, передбачених цим пунктом;

наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини.

Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом семи робочих днів з дня подання заяви приймає рішення/розпорядження про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно з додатком 14 або відмову в його затвердженні, яке оформлюється на бланку органу, який його видає.

Як вбачається з матеріалів справи службою у справах дітей додержано процедуру передбачену п. 72-1 зазначеного Порядку. Підстави для відмови у затвердженні висновку відсутні.

При цьому, не є підставою для відмови у задоволенні висновку та задоволення позову посилання позивача на те, що ОСОБА_2 при зверненні до служби у справах дітей не подано копію паспорта ОСОБА_3 , оскільки паспорт дитини не є обов`язковим документом, і подається у разі наявності. У даному ж випадку неподання паспорту не вплинуло на правильність прийнятого відповідачем рішення.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги норми міжнародного законодавства та практик Європейського Суду з прав людини, а саме положення п.п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення ст. 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією викладеною в оскаржуваному рішенні, що наявність між батьками спору щодо участі у вихованні дитини не перешкоджає вирішенню питання про виїзд дитини за межі України в порядку, передбаченому ч.5 ст.157 СК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 5 п. 72-1 Порядку служба у справах дітей в день прийняття рішення/розпорядження інформує про нього: заявника - засобами телефонного зв`язку; того з батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі коли місце його проживання відоме) - шляхом надсилання йому копії рішення/розпорядження рекомендованим листом.

У разі коли протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення/розпорядження його не оскаржено, воно набирає законної сили і його копія, завірена в установленому порядку, видається заявнику для пред`явлення під час перетинання державного кордону України.

Тобто даним положенням встановлено порядок оскарження рішення про підтвердження місця проживання дитини. Проте, суду не надано жодних доказів, що позивач оскаржував дане рішення у вказаному порядку, що свідчить про його згоду з рішенням на момент винесення рішення.

Зважаючи на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що суд не звернув увагу на абз. 2 ч. 5 ст. 157 СК України, яка передбачає можливість виїзду дитини за кордон лише при несплаті батьком аліментів, тоді як ОСОБА_1 добровільно утримує дочку є безпідставними виходячи з наступного.

Аналізуючи ч. 5 ст. 157 СК України слід визначити підстави виїзду дитини за кордон з тим із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини.

Так, абз. 1 ч. 5 ст. 157 СК України передбачено право на самостійне вирішення питання тимчасового виїзду за межі України за таких умов:

якщо до особи з якою підтверджено місце проживання дитини не застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною;

строк, що не перевищує одного місяця;

з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей;

якщо особі, з якою підтверджено місце проживання дитини, відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки.

Також даний абзац, за вказаних умов, передбачає обов`язок інформування іншого з батьків шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Тоді як, абз. 2 ч. 5 ст. 157 СК України застосовується у разі, коли інший з батьків належним чином не виконує батьківських обов`язків. У випадку застування абз. 2, в особи, з якою підтверджено місце проживання дитини, відсутній обов`язок інформування іншого з батьків про тимчасовий виїзд дитини за межі України, а також передбачено право на виїзд строком більше ніж на 1 місяць.

Зважаючи на обставини справи, належне виконання позивачем батьківських обов`язків, до правовідносин, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 застосовуються саме положення абз. 1, а не абз. 2 ч. 5 ст. 157 СК України.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону, - підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 29 липня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

Г.Л. Карпушин