справа № 418/3257/18
провадження № 2/408/752/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого-судді Кускової Т.В.

при секретареві Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Біловодська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у правах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у правах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 21 жовтня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 , який на даний час проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . В 2016 році малолітній син отримав травму голови та після звернення до медичних закладів і обстежень йому було встановлено діагноз епіндімобластома 4-го шлуночка, окклюзіонна трівентрікулярна гідроцефалія, 04 липня 2016 року була призначена та проведена операція.

На даний час позивачу ОСОБА_1 необхідно постійно вивозити сина за кордон на обстеження та лікування, а також задля духовного та фізичного розвитку, розширення кругозору, отримання знання про інші країни, відвідання інших держав, а також отримання позитивних емоцій, що вкрай важливо на даний період для їхнього сина та його подальшого одужання. Тому позивач ОСОБА_1 має негайну потребу поїхати з сином на медичне обстеження за кордон до Російської Федерації.

Вказує, що відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти вивезення їхнього сина на обстеження та лікування за кордон, але виїжджати на територію України задля надання письмового дозволу встановленої законодавством форми відмовляється, посилаючись на свою зайнятість.

У зв`язку з наведеним, просила суд надати малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозвіл на перетинання державного кордону України з Російською Федерацією без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 , у супроводі матері ОСОБА_1 у період з грудня 2018 року до повноліття дитини.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, просила суд розглядати справу за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, звернувся до суду з заявою в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

Представник третьої особи Службу у правах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не прибув, звернувся до суду з заявою в якій просив справу розглядати без участі представника служби, заперечень проти позовних вимог немає.

За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

З указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 жовтня 2013 року Миколаївською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис № 11 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_5 , який на даний час є малолітньою особою, батьками є позивач та відповідач у цій справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10 вересня 2013 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис № 28 (а.с.10).

Згідно довідки № 8271 від 18.09.2018, позивач ОСОБА_1 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

З довідки № 1281 від 09.10.2018 виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області вбачається, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за вищевказаною адресою разом з матір`ю - позивачем у справі ОСОБА_1 .

У своєму позові позивач ОСОБА_1 вказала, що у 2016 році її син - малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав травму голови та після звернення до медичних закладів і проведення обстежень йому було встановлено діагноз епіндімобластома 4-го шлуночка, окклюзіонна трівентрікулярна гідроцефалія, що підтверджується виписним епікризом № 3997, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 14216, з відповідними аналізами та протоколами обстеження складеними на ім`я малолітнього ОСОБА_4 (а.с.12-18).

Висновком ВКК № 1168 від 27 липня 2016 року, амбулаторна карта № 57 , також підтверджується, що малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз епіндімобластома 4-го шлуночка, окклюзіонна трівентрікулярна гідроцефалія. Операція 04.07.16. (а.с.20).

Також у позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначила, що відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти вивезення їхнього сина на обстеження та лікування за кордон, але виїжджати на територію України задля надання письмового дозволу встановленої законодавством форми відмовляється, посилаючись на свою зайнятість, у зв`язку з чим у неї є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на надання дозволу їхньому малолітньому сину у виїзді до Російської Федерації, що необхідно для проведення обстеження та лікування, а також задля духовного та фізичного розвитку, розширення кругозору, отримання знання про інші країни, відвідання інших держав, а також отримання позитивних емоцій, що вкрай важливо на даний період для їхнього сина та його подальшого одужання.

Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній малолітній дитині на перетинання державного кордону України з Російською Федерацією без згоди батька у супроводі матері.

За таких обставин, виникає необхідність у наданні дозволу на перетинанні державного кордону України з Російською Федерацією дитини без згоди батька у супроводі матері. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалах від 01 квітня 2015 року у справі №6-1024св15, від 24 червня 2015 року у справі №6-32056св14, від 08 липня 2015 року у справі №6-6403св15, від 09 липня 2015 року у справі №6-7961св15, від 29 липня 2015 року у справі №6-10368св15, від 10 лютого 2016 року у справі №6-32509ск15, від 16 березня 2016 року у справі №6-33303ск1.

Разом з цим, суд не може погодитись з позивачем, що дозвіл слід надати до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідно до положень статті 313 Цивільного кодексу України фізичній особі згода батьків для виїзду за кордон вимагається лише до досягнення нею шістнадцяти років.

За таких обставин, суд вважає необхідним надати дозвіл на перетинання державного кордону України з Російською Федерацією сину сторін без згоди батька у супроводі матері до досягнення дитиною шістнадцяти років, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

З врахуванням викладеного та керуючись ст..ст.,7,8,81,141,263-265,280 ЦПК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91, ст.ст.141,150,155 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2012 року №724) ,ЗУ "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Надати малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , дозвіл на перетинання державного кордону України з Російською Федерацією без згоди та супроводу його батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з дня набрання законної сили рішення суду до досягнення ОСОБА_4 16-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В іншій частині позовних вимог відмовити

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Кускова Т.В.