Справа № 182/4395/19
Провадження № 6/0182/99/2019
У Х В А Л А

Іменем України

31.07.2019 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Завідняка Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло подання державного виконавця Нікопольського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Завідняка О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 .

Подання вмотивоване тим, що на виконанні у Нікопольському МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження № 57776435, відкрите на підставі виконавчого листа № 2/0182/1247/2018, виданого 10.08.2018 року Нікопольським міськрайонним судом, про стягнення боргу у розмірі 87852, 86 грн. з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк". Відповідно до вимог ст. ст. З, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», 23.11.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57776435. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Крім того, заявник зазначає, що боржник викликався до відділу ДВС для сплати заборгованості (26.11.2018). Однак на виклик державного виконавця боржник не з`явився. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження". Тому, з метою примусового виконання рішення державним виконавцем було направлено запити до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України та Міністерства Внутрішніх справ України. Однак, згідно відповідей ДФСУ, банківські рахунки у боржника відстутні, офіційно непрацевлаштований (відповіді від 11.12.2018, 12.12.2018, 14.05.2019, 14.05.2019). Згідно відповідей ПФУ, на пенсійному обліку боржник не перебуває та офіційно непрацевлаштований (відповіді від 26.11.2018 року, 26.11.2018 року, 13.05.2019 року, 13.05.2019 року). Згідно відповідей МВСУ, транспортних засобів за боржником не зареєстровано (відповіді від 03.12.2018 року, 06.06.2019 року). Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо боржника відсутні. Відповідно до інформації з Реєстру обтяжень рухомого майна, відомості щодо боржника відсутні. Тому, враховуючи вищезазначене, державний виконавець просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Суддя, розглянувши подання, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.5 ст.151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В той же час, в порушення ч.5 ст. 151 ЦПК України, до заяви не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ст.153 ч.9 ЦПК України суд, встановивши, що подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Крім того, ст.33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов`язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, не вжито заходів щодо з`ясування адреси боржника, не здійснено заходи щодо виходу державного виконавця за місцем проживання боржника. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів направлення на адресу боржника та отримання останнім викликів до державного виконавця, Також, відсутні докази щодо отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, приватний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Крім того, не надано державним виконавцем і будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, як і не надано доказів про перетин боржником державного кордону в період з часу відкриття державним виконавцем даного виконавчого провадження.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч.3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З урахуванням викладеного та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

З урахування викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця у зв`язку із його передчасністю.

Керуючись ст.ст. 153, 259, 260, 353, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Завідняка Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал