ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року

м. Харків

Справа № 623/2218/19

Провадження № 22-ц/818/3684/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Касаційний адміністративний суд

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2019 року у складі судді Бєссонової Т.Д.

у цивільній справі №623/2218/19 за позовом ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду про визнання незаконним рішення органу державної влади,-

встановив:

21 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати незаконними ухвали Касаційного адміністративного суду від 26.02.2019 року та від 23.05.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказував, що 11.02.2019 року він направив до Касаційного адміністративного суду скаргу на судове рішення Апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року до якої було додано клопотання про звільнення від сплати судових витрат за касаційне оскарження та поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою від 26.02.2019 року Касаційним адміністративним судом відмовлено в задоволенні його клопотань та залишено касаційну скаргу без руху до усунення недоліків.

Незважаючи на обґрунтованість обох клопотань, в їх задоволенні було відмовлено.

Посилаючись на положення ст. ст. 55, 56 Конституції України та ст. ст.15, 16, 21 ЦК України, просив позов задовольнити і визнати ухвали Касаційного адміністративного суду незаконними.

Ухвалою Ізюмського міькрайонного суду Харківської області від 11.06.2019 року суддя постановив ухвалу про відмову ОСОБА_1 у відкритті провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нове судове рішення по суті заявленого ним позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду є незаконною, не відповідає вимогам закону, що в ухвалі відсутні доводи її правомірності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, посилаючись на вказані в апеляційній скарзі доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції посилався на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та виходив з того, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У зв`язку з цим, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом по суті, перегляду судових рішень у визначеному процесуальним законом порядку і їх виконання, нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №295/7631/17.

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій (бездіяльності) суду (судді чи посадових осіб суду), а також позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданими діями чи бездіяльністю суду, не можуть бути предметом розгляду за правилами будь-якого судочинства, за винятком відшкодування шкоди у порядку ст.1176 ЦК України.

Оскільки підставою звернення ОСОБА_1 з позовом є незгода з процесуальними діями суду, пов`язаними з розглядом справи за його позовом, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що його позовні вимоги не можуть бути предметом судового розгляду і обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Виконуючи вимоги ст. 141, п. 3 ч. 4 ст. 356, п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн. за подання апеляційної скарги, сплату якого ухвалою суду апеляційної інстанції від 28 серпня 2019 року було відстрочено скаржнику до ухвалення судового рішення апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина