Провадження № 2-з/161/28/19
У Х В А Л А

31 липня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви. Просить суд забезпечити позов шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на недопущення його та членів його сім`ї до квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати банк демонтувати замки на вхідних дверях квартири та не чинити перешкод йому та членам його сім`ї у користуванні квартирою до набрання рішенням суду у справі законної сили з підстав, викладених в заяві.

Відповідно до ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом при вивченні та розгляді заяви про забезпечення позову встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Як вбачається із змісту заяви про забезпечення позову та письмових матеріалів, доданих до неї, що 21 березня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 травня 2007 року квартиру АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно (а.с. 21-22).

Також судом встановлено, що станом на 21 березня 2019 року ОСОБА_1 , який є заявником, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані та станом на 24 липня 2019 року постійно проживали в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла… Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання відбувається згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Виходячи з цих міжнародно-правових актів, Україна закріпила принцип недоторканості житла і поваги до особистого і сімейного життя людини у національному законодавстві, розширивши цей принцип вимогою щодо недоторканості й іншого володіння особи.

Відповідно до статті 30 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Такої ж позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» від 25 вересня 1996 року, Заява № 20348/92, п. 53).

Також із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що 24 липня 2019 року особи, які діють в інтересах АТ «Укрсоцбанк» вчинили умисні дії, спрямовані на проникнення до житла ОСОБА_1 , а саме до квартири АДРЕСА_1 , примушування останнього та членів його сім`ї залишити займане ними житлове приміщення. А в подальшому унеможливили заявнику та членам його сім`ї доступ до квартири АДРЕСА_1 , шляхом встановлення нових замків на вхідних дверях.

Також судом достовірно встановлено, і це вбачається із змісту заяви, що предметом позову, за забезпеченням якого ОСОБА_1 звернувся до суду повинно бути:

- визнання правочину щодо звернення стягнення та набуття АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- припинення дій, які порушують його права та права його сім`ї;

- відновлення становища, яке існувало до його порушення. Вказані вимоги належним чином співвідносяться із вимогами заяви про забезпечення позову та є співмірними.

Також судом встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову до його пред`явлення шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк» вчиняти певні дії та встановленням обов`язку АТ «Укрсоцбанк» вчинити певні дії. Такі заходи забезпечення позову є співмірними та такими, що відповідають вимогам позову, з яким ОСОБА_1 має намір звернутися до суду. А тому за таких обставин суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 149-154 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити повністю.

Вжити заходів забезпечення позову до пред`явлення позову.

Зобов`язати АТ «Укрсоцбанк» (місто Київ, вулиця Ковпака, 29, ЄДРПОУ 0039019) демонтувати замки на вхідних дверях квартири АДРЕСА_1 .

Заборонити АТ «Укрсоцбанк» (місто Київ, вулиця Ковпака, 29, ЄДРПОУ 0039019) вчиняти будь-які дії, спрямовані на недопущення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інших членів його сім`ї до квартири АДРЕСА_1 .

Заборонити АТ «Укрсоцбанк» (місто Київ, вулиця Ковпака, 29, ЄДРПОУ 0039019) чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та іншим членам його сім`ї у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Роз`яснити ОСОБА_1 про необхідність пред`явити відповідний позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з моменту її підписання суддею. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.В. Ковтуненко