Справа № 487/5186/18
Провадження № 2/487/338/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Притуляк І.О.,

за участю: - секретаря судового засідання - Ільченко А.П.,

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ

08.08.2018 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі -АТ КБ «Приватбанк») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.09.2011 року у сумі 17995,47 грн., а також судових витрат у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» зазначили, що 27.09.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, передавши ОСОБА_1 кредитні кошти.

Відповідач свої зобов'язання за Договором виконувала не у повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.06.2018 року становить 17995,47 грн., з яких: 1918,17 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14144,18 грн. - заборгованість зі сплати процентів; 600,00 грн. сума пені та комісії; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 833,12 штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини просили заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

07.11.2018 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що на час укладання кредитного договору, вона була неповнолітньою особою та звернулась до банку з метою оформити зарплатну (студентську) карту. Однак, їй було видано дві картки: одна зарплатна (студентська) картка, а друга проти її волі - платіжна кредитна картка «Універсальна» (55 днів пільгового періоду), як обов'язкова до першої.

Окрім того, звернула увагу на те, що при підписанні заяви-анкети її не було належним чином проінформовано про розмір кредиту, графік погашення, відсоткову ставку, порядок розірвання договору. Також, наголосила на тому, що її не було ознайомлено у роздрукованому вигляді з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Вважає, що посилання банку на те, що вказана інформація розміщена на їх веб-сторінці, не можна вважати належним повідомленням про правила та умови користування банківською картою. Таким чином вважає даний договір нікчемним.

По при це повідомила, що у серпні 2013 року нею була здійснена перша безготівкова операція за кредитною карткою. Надалі, вона неодноразово користувалась цією карткою та намагалась добросовісно виконати взяте на себе зобов'язання. Зауважила, що на момент укладання договору, відсоткова ставка складала 30%. В подальшому, банк без її згоди та укладання з нею будь-яких домовленостей, не здійснивши її повідомлення, підвищив відсоткову ставку з 30% до 34,80% і пізніше до 43,20%. Внаслідок цього, у неї утворилась прострочена заборгованість, на яку банк також нарахував відсоток, по суті подвійний відсоток.

Окрім того, вважає, що одночасне стягнення з неї пені, комісії та штрафів, що по суті є подвійним покаранням за одне і теж саме правопорушення, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України.

Підсумовуючи наведене, просила застосувати позовну давність в один рік до вимог про стягнення з неї неустойки (штрафу, пені).

29.12.2018 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив.

В противагу відзиву відповідача зазначив, що кредитний договір з відповідачем було укладено на момент досягнення нею шістнадцятирічного віку. Отже, відповідач мала право самостійно розпоряджатися свої заробітком, стипендією або іншими доходами. Окрім того, згідно з виписки по картрахунку, до 30.07.2013 року відповідач користувалася лише своїми коштами, так як на рахунку було встановлено нульовий кредитний ліміт що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. З приводу неналежного ознайомлення відповідача з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» зазначив, що вказані правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до даних умов. У даній анкеті-заяві підписаній відповідачем, міститься підтвердження про її ознайомлення з усіма складовими даного договору. У відповідь на заперечення відповідача з приводу тарифів зазначив, що банк належним чином і у відповідності до «Умов та Правил про зміну надання банківських послуг» повідомляв її про зміни відсоткової ставки, відповідач здійснювала погашення кредиту за новими тарифами та не зверталась до банку із запереченнями з даного приводу. Зазначив, що пеня та штраф з відповідача були стягнуті правомірно, відповідно до вимог кредитного договору та діючого законодавства. Окрім того, наголосив на тому, що ним не пропущений строк позовної давності виходячи з того, що строк перевипущеної картки відповідача до останнього дня лютого 2019 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволені.

05.02.2019 року відповідач надала до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначила, що посилання позивача на те, що на момент укладення договору їй виповнилось 16 років не слід брати до уваги та як вона була неповнолітньою особою, тому даний договір є нікчемним з моменту його укладання. Окрім того, звернула увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази надання батьками відповідача згоди на укладення спірного кредитного договору, що є необхідною умовою, коли на моменту укладення договору особа не досягла повноліття. Заперечила щодо доводів позивача з приводу того, що до її повноліття банком було встановлено на платіжну картку нульовий ліміт, так як сам договір було укладено до моменту набуття нею повної цивільної дієздатності. В інших своїх твердженнях підтримала доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, суду надав заяву, якою зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Розгляд справи просив провести за його відсутності.

У судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги не визнала, підтвердила фактичні обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та в запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.09.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки

Вказаний договір складається із заяви-анкети про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві-анкеті.

За положеннями статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 634 ч.1 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За положеннями ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року та на виконання умов Договору від 27.09.2011 року було відкрито банківський рахунок з встановленням дебетово-кредитної системи, з початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн. Що не суперечить положенням ст.32 ЦК України та положенням Постанови НБУ №492 від 12.11.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах». Який в подальшому було збільшено після досягнення відповідачем повноліття.

Пунктом 2.1.1.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли на момент укладення договору, передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Умови та Правила надання банківських послуг передбачають, зокрема: за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - з встановленою базовою ставкою - 30,00 % річних.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання виконала не належним чином. Внаслідок чого у відповідача станом на 30.06.2018 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1918,17 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідача стосовно того, що даний договір є нікчемним з моменту його укладання.

Стосовно дотримання позивачем строків позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, суд приходить до наступного.

Відповідно до стт.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність за положеннями ст..257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст..265 ч.1 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст..261 ч.5 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із п. 4.2 постанови Пленум Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, оренда плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Оскільки умовами договору між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Так, ураховуючи, що за умовами наведеного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, а процентів - кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту(місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача останній платіж ним було здійснено 10.04.2016 року у розмірі 50,00 грн. Крім того, строк дії кредитної картки НОМЕР_2 установлено до останнього дня 02.2019 року, з урахуванням перевипуску картки відповідно до Наказу представника правління АТ КБ «ПриватБанк» Дубілет А.В. №PR-2007-249 від 20.02.2007 року.

Щодо вимог про стягнення заборгованості по сплаті відсотків, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.598 ч.1 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України, п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Пунктом 1.1.7.12. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку не одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк.

Крім того, із розрахунку заборгованості вбачається, що банком було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з початкової 30,00% , на 34,80 % з 01.09.2014 року та 43,20 % з 01.04.2015 року. Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу такої зміни умов кредитного договору.

Враховуючи норми ст. 651 та ст. 1056-1 ЦК України, положення договору щодо збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на підставі Умов та Правил надання банківських послуг є нікчемними, в зв'язку з чим при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід враховувати діючу на момент укладення договору процентну ставку в розмірі 30,00 % річних.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Позичальник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

В матеріалах справи відсутні докази, що повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором було надіслано відповідачу листом, а також, що вона отримувала це повідомлення.

Посилання Банку на повідомленні відповідача шляхом відправки СМС повідомлень та публікування відомостей на офіційні веб-сторінці банку, також не є належним доказом в розумінні ст. 1056-1 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом з розрахунку 30,00 % річних, як було погоджено сторонами під час укладення договору, у межах строку позовної давності.

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягнення заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 1589,83 грн., виходячи з наступною розрахунку:

1918,17 грн. (сума заборгованості за кредитом) х 30% (відсоткова ставка за договором): 360 (кількість днів в році при розрахунку відсотків) = 1,60 грн. (сума відсотків за один день)

1,60 грн. (сума відсотків за один день) х 974 дн. (кількість днів в періоді) = 1558,40 грн.

1558,40 + 81,43 (процентна заборгованість на момент прострочки платежу) = 1693,83 грн.

Враховуючи те, що 10.04.2016 року відповідачем було погашено заборгованість по процентам в сумі 50,00 грн., то заборгованість з процентів складає 1639,83 - 50,00 = 1589,83 грн.

Стосовно нарахованих штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 500 грн. - фіксована частина та 175, 40 грн. (5% х (1918,17 + 1589,83)) - процентна складова.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 600,00 грн., то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається один раз в місяць..

У той самий час, згідно з пунктами п. 2.1.1.7.6. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом,комісії за обслуговування.

Комісія це плата за послуги банку.

Пеня та комісія не є тотожними поняттями, це різні види нарахувань, які мають різну правову природу та повинні бути обґрунтовані і доведені позивачем.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач, брав на себе зобов'язання зі сплати винагороди за користування кредитом, які саме послуги було надано ОСОБА_1 з розрахунком їх вартості, суду не надано.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Тому, враховуюче викладене, суд вважає, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань.

За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов'язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладених у Постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16.

З урахуванням вищевикладеного, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 4183,40 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 405,26 грн. (4183,40 грн. - сума задоволених вимог х 100% : 17995,47 - сума заявлених вимог = 23%; 23% х сума заявлених вимог - 1762,00 грн.: 100% = 405,26 грн.).

Керуючись ст.10,18,23,76,279,258,259,263-265, 352,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» і - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 27.09.2011 року в сумі 4183,40 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 1918,17 грн., заборгованість за відсотками - 1589,83 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 175,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 405,26 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, (рахунок отримувача для погашення заборгованості та судових витрат 3111); МФО № 305299;

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання : АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 11.02.2019 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк