Справа № 322/626/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому вказував, що 06 грудня 2017 року він дізнався про існування кредитного договору від 18 грудня 2013 року № SAMDN0226, укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та ним, відповідно до якого він отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Про існування даного договору він дізнався після отримання постанови державного виконавця про стягнення заборгованості за даним договором та ознайомлення з матеріалами справи № 322/965/16. Вказаний договір він не підписував. Він звернувся в АТ КБ "ПриватБанк" та підписав виключно заявку з метою отримання кредитної картки з кредитним лімітом. Згідно з матеріалами справи № 322/965/16, даний кредитний ліміт був збільшений, жодного договору та погодження на збільшення кредитного ліміту він не підписував, що свідчить про незаконність дій АТ КБ "ПриватБанк" та неотримання згоди на зміну умов договору.

На думку банку, він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та "Тарифи Банку", які викладені на сайті АТ КБ "ПриватБанк" http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві, копії умов та правил надання банківських послуг.

Оскільки він не був ознайомлений з договором, не міг внести зміни в договір, обговорити всі істотні умови та запропонувати доповнення до договору, такий договір порушує вимоги законодавства щодо свободи договору, порушує принцип рівності сторін договору, та ставить його у завідомо невигідне становище.

Так, за умовами договору, він, як позивач, несе відповідальність та ризики у більшому обсязі, ніж Відповідач.

АТ КБ "ПриватБанк" здійснює нечесну підприємницьку практику. АТ КБ "ПриватБанк" не ознайомило його з умовами договору. Йому не було відомо та роз`яснено всі положення умов, не було роз`яснено про можливе збільшення кредитного ліміту за договором, що свідчить про те, що відповідач, скориставшись відсутністю у нього юридичної освіти, та усвідомлення всіх умов договору, спонукав його укласти правочин, на який він не погодився б за інших умов. Вказаний договір був укладений навмисно на невигідних умовах відповідачем, що суперечило його внутрішній волі на момент укладення, а також суперечить низці чинних нормативно-правових актів.

Оспорюваний договір був складений банком та розміщений на сайті, в той час як він був позбавлений можливості корегування умов договору, і звернувся в банк виключно для отримання кредитної картки.

Крім того, він не був ознайомлений з невід`ємними частинами договору, що знаходяться на сайті АТ КБ "ПриватБанк", а також він не підписував договір про зміну кредитного ліміту за договором. З огляду на те, що сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов договору належним чином, та взагалі не погоджували умови договору, даний договір суперечить вимогам законодавства.

В позові позивач просив визнати недійсним кредитний договір № SAMDN0226 від 18 грудня 2013 року, укладений між ним та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк".

Короткий зміст відзивів на позов та заперечень

У відзиві на позовну заяву АТ КБ "ПриватБанк" вказало, що позивач вказує на дату 06 грудня 2017 року, як дату, коли він нібито дізнався про існування оспорюваного договору. Мета дуже проста аби суд не застосував за заявою банку строк позовної давності, бо саме договір № SAMDN0226 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, а не "Заяву" було підписано 18 грудня 2013 року ОСОБА_1 та Банком. Отже, якщо враховувати ту обставину, що позивач звернувся до суду з цією позовною заявою лише у травні 2019 року, а оспорювальний договір було підписано 18 грудня 2013 року, то АТ КБ "ПриватБанк" вважає, що до спірних правовідносин, у випадку, якщо суд побачить правові підстави для задоволення вказаної позовної заяви, судом має бути застосована позовна давність.

Також відповідач зазначив, що 03 листопада 2016 рік Новомиколаївським районним судом Запорiзької області було прийнято рішення по цивільній справі № 322/965/16, яким задоволено в повному обсязі позовну заяву ПАТ КБ "ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № SAMDN0226 від 18 грудня 2013 року, в розмірі 96894 гривні 48 копійок. Вказане рішення суду було оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області, який 13 листопада 2018 року постановою залишив в силі та без змін рішення суду по справі № 322/965/16.

Рішенням суду по справі № 322/965/16 встановлені наступні беззаперечні факти: 1) факт укладання 18 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" договору № SAMDN0226 про відкриття картрахунка та обслуговування платіжної картки; 2) право банка в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; 3) факт постійного користування ОСОБА_1 кредитними коштами банку; 4) існування не тільки кредитних відносин між сторонами, але й наявності у ОСОБА_1 заборгованості за договором. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 не може вдруге ставити перед судом питання щодо наявності договірних кредитних правовідносин, бо суди у cправі № 322/965/16 вже встановили цей факт.

У договорі сторони погодили вci icтотні умови договору, а отримання та користування ОСОБА_1 двома престижними кредитними картками класу "Платінум", в межах одного договору, є свідченням прийняття позичальником всіх умов договору.

ОСОБА_1 користувався кредитними картками та здійснював як готівкові так і безготівкові розрахунки, а отже, своїми діями повністю підтвердив прийняття пропозиції банку щодо укладання договору та приєднання до всіх його умов.

На підставі вищевказаного відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказав, що він звертався до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання картки із встановленим кредитним лімітом та підписав виключно заявку. В грудні 2017 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та стягнення з нього як боржника суми заборгованості у poзмipi 20 % з його доходу (орендної плати), він дізнався про існування вищевказаного договору.

Також про розгляд справи № 322/965/16 він не був належним чином повідомлений, а саме поштова кореспонденція направлялася на адресу, за якою він зареєстрований, але за якою він фактично не проживає, оскільки з 2016 року постійно проживає по АДРЕСА_1 . Кореспонденція, що надсилалась йому та знаходиться в матеріалах справи № 322/965/16, не містить відомостей про те, що вона отримана саме ним. Це свідчить про те, що на час розгляду справи № 322/965/16 він належним чином не був повідомлений, а тому не знав про існування вказаної справи.

Отже, вищевказана інформація свідчить про те, що про існування кредитного договору № SAMDN0226 між АТ КБ "ПриватБанк" та ним він дізнався в грудні 2018 року.

У зв`язку з тим, що він дізнався про існування та умови кредитного договору 06 грудня 2017 року, що підтверджується відповідними доказами, строк для звернення в суд з вимогою про визнання правочину недійсним, ним не пропущений.

Після ухвалення рішення по справі № 322/965/16 та стягнення з його доходу частини від суми заборгованості, він дізнався про існування вказаної справи, деякі преюдиційні факти, що встановлені вказаним судовим рішенням, можуть бути спростовані.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних нacлiдкiв, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оскільки, він вважає що зазначений вище кредитний договір має бути визнано недійсним в судовому порядку з огляду на те, що відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а саме повинна бути встановлена необхідністю свідомого бажання учасників сторін щодо вчинення даного правочину, що виражається у тому, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним i відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вказані обставини не встановлені в судовому рішенні, а тому для всебічного розгляду справи, ним можуть ставитися питання щодо наявності справедливих договірних відносин та умов договору, що відповідають вимогам ЗУ "Про захист прав споживачів" та ЦК України.

Банк на даний час продовжує нараховувати штрафні санкції за договором, та заперечує проти стягнення з нього виключно тіла кредиту у poзмipi 96894 гривні 48 копійок, за кредитним договором № SAMDN0226 від 18 грудня 2013 року, а наполягає на стягненні заборгованості у poзмipi 210000 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з`явився, в адресованій суду заяві відповідач просив справу розглянути у відсутність його представника, у зв`язку з чим суд розглянув справу у відсутність представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № SAMDN0226 від 18 грудня 2013 року, в розмірі 96894 гривні 48 копійок.

Вказаним рішенням суду встановлено факт укладення 18 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" договору № SAMDN0226 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, право банка в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, факт постійного користування ОСОБА_1 кредитними коштами банку, існування не тільки кредитних відносин між сторонами, але й наявності у ОСОБА_1 заборгованості за договором.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що рішенням суду встановлено факт укладення 18 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" договору № SAMDN0226 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, право банка в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, факт постійного користування ОСОБА_1 кредитними коштами банку, існування не тільки кредитних відносин між сторонами, але й наявності у ОСОБА_1 заборгованості за договором, ОСОБА_1 , оспорюючи кредитний договір, намагається оспорити обставини, встановлені в рішенні Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року, що фактично зводиться до незгоди із вказаним рішенням суду, суд доходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову суд вважає необхідним судові витрати, у вигляді сплаченого позивачем судового збору, віднести на позивача.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 02 серпня 2019 року.

Суддя А.Б.Шиш