Дата документу 31.07.2019 Справа № 331/5725/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/5725/17 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
№ 22-ц/807/2296/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - комунальне підприємство «Наше місто», про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - комунальне підприємство «Наше місто», про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником приміщення АДРЕСА_1 (далі - приміщення АДРЕСА_1 ).

31.03.2017 р. з квартири АДРЕСА_3 через течію трубопроводу холодного водопостачання відбулось залиття належного йому на праві власності вищезазначеного приміщення.

2.04.2017 р. про дану подію через контактний центр було повідомлено КП « Наше місто».

4.04.2017 р. виїзною комісією КП « Наше місто» складено акт обстеження приміщення АДРЕСА_1 та причин його залиття. Даним актом встановлено, що залиття його приміщення АДРЕСА_1 відбулось з квартири АДРЕСА_3 , яка розташована над його приміщенням, власником якої є ОСОБА_2

13.08.2017 р. за його замовленням судовим експертом проведено будівельно-технічне дослідження № 786/08-17, відповідно до висновку якого, розмір завданої йому матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщення АДРЕСА_1, складає 19 586,00 грн.

Крім того, він зазнав і інших витрат на відновлення своїх порушених прав, а саме: витрати на будівельно-технічне дослідження № 786/08-17 у розмірі 3 952, 00 грн., витрати на отримання довідки з реєстру речових прав у розмірі 40,00 грн.

Таким чином, загальний розмір матеріальних збитків складає 23 578,00 грн.

Також, відповідно до пунктів 2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України, йому завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, та у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням його майна. Саме від дій відповідача він з 31.03.2017 р. несе доволі стійкі незручності з причин відмов орендарів від подальшої оренди належного йому нежилого приміщення АДРЕСА_1.

Моральну шкоду оцінює таким чином: моральна шкода, пов`язана з протиправною поведінкою відповідача щодо нього складає 3 000, 00 грн.; моральна шкода у зв`язку із пошкодженням його майна складає 7 000,00 грн., а всього - 10 000,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 23 578,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

КП «Наше місто» та ОСОБА_2 скористались своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем в підтвердження залиття його приміщення АДРЕСА_1 не відповідають нормам Правилам утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, а саме в ньому не встановлено конкретну причину залиття, відповідач не був повідомлений про проведення комісійного обстеження, факт залиття нежитлового приміщення зафіксований актом комісійного обстеження приміщення складений без його участі.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1, цокольного поверху літ . А-1 в будинку АДРЕСА_1 , яке належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.07.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 4256 (а.с. 6-8, т.1).

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 10, т.1).

31 березня 2017 року сталося залиття, належного ОСОБА_1 на праві приватної власності, нежитлового приміщення АДРЕСА_1, цокольного поверху літ . А -1 в будинку № АДРЕСА_1 .

Актом обстеження технічного стану нежитлового приміщення АДРЕСА_1, розташованого в цоколі житлового будинку № АДРЕСА_1 на предмет залиття від 04.04.2017 року,затвердженого начальником Олександрівської служби обслуговування житлового фонду ОСОБА_3 встановлено, що в результаті залиття нежитлового приміщення пошкоджено: стеля (мокрі плями та пошкодження плити площею 12 м2), стіни (мокрі плями, відшарування штукатурного шару площею 10 м2) ( а.с.9,т.1).

Порядок складання актів про залиття, аварії квартир регулюється Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 N 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 927/11207.

Відповідно п. 2.3.6 зазначених Правил, у разі аварії, залиття квартир складається відповідний акт (додаток 4).

З додатку № 4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій вбачається, що в Акті про залиття обов`язково описується що трапилося, і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.)

З актом ознайомлюються мешканці залитої квартири та квартири, з якої відбулося залиття.

З описової частини акту обстеження технічного стану нежитлового приміщення на предмет залиття від 04.04.2017 року вбачається, що комісією у складі майстрів ділянки № 2 АСОЖФ КП «Наше місто» Запорізької міської ради ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . ОСОБА_6 обстеження внутрішньобудинкової системи гарячого та холодного водопостачання, системи каналізації не проводилося. На момент обстеження нежитлового приміщення було зафіксовано лише сліди залиття, а саме пошкодження стелі (плити ЮСБ) в приміщенні архіву площею 12 м2, стін (декоративної штукатурки) в приміщенні архіву та центральній кімнаті площею 10 м2 та 7 м2 відповідно. З висновків, зазначених в Акті, вбачається, що причина залиття нежитлового приміщення АДРЕСА_1 не встановлена.

Свідком ОСОБА_5 , викликаним у судове засідання 14.02.2019 року, також зазначено про те, що причини залиття нежитлового приміщення встановлені не були, обстеження внутрішньобудинкових систем не проводилося.

Згідно пункту 2.3.6. Правил № 76 в акті комісійного обстеження повинно бути відображено висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Однак, в Акті відсутня інформація щодо вини ОСОБА_2 у завданні шкоди нежитловому приміщенню позивача.

Отже надані позивачем в підтвердження залиття його нежитлового приміщення АДРЕСА_1, цокольного поверху літ. А-1 в будинку АДРЕСА_1 , не відповідають нормам вищезазначеного нормативного акту, а саме - в ньому не зазначено конкретну причину залиття, акт обстеження був складений без огляду квартири АДРЕСА_3 та без присутності власника цієї квартири та він не був ознайомлений з цим актом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вину відповідача у справі в залитті та причину залиття нежитлового приміщення позивача.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоди.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов, ї їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

З огляду на те, що позивачем не доведено вину відповідачів в залитті квартири, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення позову щодо вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відсутні.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і та особистого тлумачення скаржником норм закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков