Номер провадження: 22-ц/813/394/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25.10.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про сплату аліментів та неустойки (пені) за прострочення виконання зобов'язань за договором про сплату аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом, який неодноразово уточнювала до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором від 10 березня 2016 року про сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також неустойку за прострочення виконання зобов'язань за договором про сплату у розмірі 429 282 грн заборгованість за аліментами та 429 282 грн. неустойку за період з 16.07.2017 року до 23.07.2018 року.

В обгрунтування позову, позивач посилалася на те, що 10 березня 2016 року між сторонами укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини. Відповідно до умов договору, ОСОБА_3 сплачує ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі 27000 гривень щомісячно, але не менше ніж 18 прожиткових мінімумів на місяць, для дитини відповідного віку, за домовленістю сторін. Платник повинен здійснювати виплату аліментів щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця. Виплата аліментів починається в період з 01 квітня 2016 року. У разі невиконання, несвоєчасного або неналежного виконання платником умов цього договору і виникнення заборгованості з його вини платник зобов'язаний виплатити неустойку у вигляді пені у розмірі 1% від неоплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

При цьому, позивач зазначає, що з квітня 2016 року по червень 2017 року відповідач добросовісно виконував свої зобов'язання за договором про сплату аліментів, а у липні 2017 року він припинив сплачувати аліменти та направив їй претензію про односторонню відмову від виконання договору з тих підстав, що він подарував сину частину будинку. Проте, як зазначає позивач, питання про дарунок будинку взамін сплати аліментів між нею та відповідачем не вирішувалося. Таким чином, відповідач грубо порушив умови договору, у зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 24030 грн. В іншй частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи позивачу в частині вимог про стягнення заборгованості по аліментам, суд першої інстанції виходив з положень ч.2 ст.189 СК України - у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Стягуючи з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 24030 грн., суд взяв до уваги період з липня 2017 року по вересень 2017 року.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16 березня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.08).

Від спільного шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.06).

10.03.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір про сплату аліментів на утримання дитини.

Відповідно умов даного договору аліменти сплачуються платником щомісяця у твердій грошовій сумі, розмір якої за домовленістю сторін складає 27 000 гривень щомісячно, але не менше, 18 прожиткових мінімумів на місяць, для дитини відповідного віку, за домовленістю сторін (п.3 договору). Платник повинен здійснювати виплату аліментів щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця, будь-яким зручним для себе шляхом по вибору: готівкою безпосередньо одержувачу, або перераховано на банківський рахунок одержувача. Одержувачем має бути видана розписка в отриманні аліментів (п.3 договору). Виплата аліментів починається в період з 01 квітня 2016 року. Одержувач підтверджує, що на дату укладання цього договору, платник виконував зобов'язання щодо утримання дитини добровільно (п.5 договору). У разі невиконання, несвоєчасного або неналежного виконання платником умов цього договору і виникнення заборгованості з його вини платник зобов'язаний виплатити неустойку у вигляді пені у розмірі 1% від неоплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов'язань за цим договором (п.11 договору). Всі спори, що виникають в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України (п.12 договору). За згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку (п.13 договору). В разі невиконання платником обов'язку по сплаті аліментів, аліменти і інші виплати на дитину можуть бути стягнуті з нього на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.14 договору). Цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення сином віку повноліття. Якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, платник зобов'язаний сплачувати аліменти до досягнення дитиною віку 23 років, при умові проходження дитиною навчання у навчальному закладі. Обов'язок сплати аліментів на утримання повнолітнього сина припиняється у разі припинення ним навчання (п.19 договору) (а.с.05).

12 липня 2017 року ОСОБА_3 надіслав ОСОБА_2 претензію про односторонню відмову від виконання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 10.03.2016 року, обгрунтовуючи її тим, що 10.03.2016 року за договором дарування, він подарував сину ОСОБА_4 13/100 часток домоволодіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать йому, дарувальнику, на підставі договору дарування та є його особистою власністю. Оціночна вартість подарованого майна складає 370 565 грн. та, посилаючись на норму ст.190 СК України, вважає, що він має право на припинення сплати аліментів у зв'язку з передачею синові права власності на нерухоме майно (а.с.09). 24 липня 2017 року представник ОСОБА_2 адвокат Слободяник О.В. надіслала на адресу ОСОБА_3 відповідь на претензію, відповідно якої, зазначила, що договором про сплату аліментів на утримання дитини від 10.03.2016 року, одностороння відмова або одностороння зміна від виконання договору не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку (а.с.10).

Відповідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.03.2016 року № 183 розглянуто подання служби у справах дітей ОМР та пакет документів про надання згоди органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації на вчинення правочину щодо укладення та підписання неповнолітнім ОСОБА_4, 2002 року народження, договору дарування 13/100 частин домоволодіння, де він має право власності на 15/100 частин та право користування за адресою: АДРЕСА_1 та надано згоду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який діє за згодою батьків, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вчинити правочин щодо укладення та підписання на своє ім'я договору дарування 13/100 частин домоволодіння, де він має право власності на 15/100 частин та право користування за адресою: АДРЕСА_1. Дитина набуває право власності, його житлові права не порушуються (а.с.95-96).

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 189 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, в якому визначити розмір та строки виплати. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ч.1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно ч.2 ст.188 батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Як вже зазначалося, між сторонами 10.03.2016 року було укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини, відповідно умов якого сторони дійшли домовленості, що ОСОБА_3 сплачує щомісячно аліменти на утримання сина у розмірі 27 000 гривень, але не менше, ніж 18 прожиткових мінімумів на місяць, для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2016 року до досягнення сином повноліття, а якщо повнолітній син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, платник зобов'язаний сплачувати аліменти до досягнення дитиною 23 років, при умові проходження дитиною навчання у навчальному закладі. Обов'язок сплати аліментів на утримання повнолітнього сина припиняється у разі припинення ним навчання.

Крім того, пунктом 12, 13 договору встановлено, що всі спори, що виникають в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України (п.12 договору). За згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку (п.13 договору).

Сам по собі п.14 даного договору - „в разі невиконання платником обов'язку по сплаті аліментів, аліменти і інші виплати на дитину можуть бути стягнуті з нього на підставі виконавчого напису нотаріуса", вирішального значення не має та не може бути підставою для відмови у позові, оскільки не звільняє відповідача від виконання обов'язків взятих на себе договором.

Не звернення позивача до нотаріуса або неможливість видачі нотаріусом виконавчого напису про стягнення заборгованості по аліментам не перешкоджає позивачу звернутися за захистом своїх прав до суду і вимагати стягнення аліментів з урахуванням їх розміру визначеного договором.

Проте, як пояснила в судовому засіданні адвокат Слободяник О.В., остання зверталася за вчиненням виконавчого напису та пред'явила нотаріусу претензію відповідача, в якій тот зазначив про відмову у подальшому виконанні умов договору з посиланням на звільнення від цього обов'язку у зв'язку з відчуженням нерухомого майна на користь дитини. Вивчивши вказані документи, нотаріус відмовив у вчиненні виконавчого напису, посилаючись на наявність судового спору між сторонами про розірвання договору, тобто на відсутність безспірності.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.08.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус ОМНО Котова Олена Вікторівна про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини.

Отже, на час звернення у вересні 2017 року ОСОБА_2 до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про сплату аліментів та стягнення неустойки внаслідок прострочення виконання золбов'язань за договрроом про сплату аліментів, існував судовий спір про розірвання цього договору за позовом платника аліментів ОСОБА_6

На даний час справа перебуває у провадженні суду першої інстанції.

Таким чином, підставою для звернення позивача до суду є одностороння відмова від виконання відповідачем договору про сплату на утримання неповнолітнього сина аліментів від 10.03.2016 року, який на час ухвадлення оскаржуваного судового рішення у встановленому законом порядку не розірваний та не визнаний недійсним.

Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по аліментам підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог у розмірі заборгованості станом на 23.07.2018 року в сумі 429 282 грн. згідно з розрахунком, виконаним позивачем на а. с. 100, з яким судова колегія погоджується, як з таким, що відповідає договору від 10.03.2016 року та заснований на законодавстві.

Крім того, позивачем також заявлені вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення зобов'язання зі сплати аліментів, встановленого догоовром від 10.03.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року (далі - Постанова ВСУ) зазначається, що якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена ст. 196 СК санкція застосовується за наявності прямої вказівки на це в договорі.

Умовами договору встановлено, що у разі невиконання, несвоєчасного або неналежного виконання платником умов цього договору і виникнення заборгованості з його вини платник зобов'язаний виплатити неустойку у вигляді пені у розмірі 1% від неоплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов'язань за цим договором (п.11 договору).

Відповідно до абзацу 2 п. 22 Постанови ВСУ № 3 від 15.05.2006 року передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як вбачається з відзиву відповідача на позов, наданий ним до суду першої інстанції, ОСОБА_6 обгрунтовував виникнення заборгованості за договором про сплату аліментів односторонньою відмовою від виконання зобов'язаннь у зв'язку з даруванням дитини належної йому нерухомості.

Оскільки домовленості про припнення подальшої сплати аліментів з іншою стороною договору від 10.03.2016 року та про подальше утримання дитини ОСОБА_2 однособово досягнуто не було, немає підстав для набуття висновку щодо поважності причин невикоання ОСОБА_6 умов договору про сплату аліментів та прострочення зобов'язання.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і пеня за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до вимог ст.196 СК України, формула нарахування неустойки на суму несплачених аліментів, наведених ВС у постановах від 25.04.2018 року Справа № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, від 18.07.2018 року Справа № 753/11567/15-ц, провадження № 61-14527св18, від 18.07.2018 року, Справа № 522/4588/16-ц, провадження № 61-22207св18, має розраховуватись наступним чином:

?р=(А1?1%?Q1)+(А2?1%?Q2)+ (Аn?1%?Qn), де:

?р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

Аn- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Розрахунок нарахування неустойки на суму несплачених аліментів наданих суду позивачем, в обгрунтування своїх вимог, чітко зрозуміла вказана Верховним Судом формула, а саме: сума заборгованості за кожен місяць, початок період заборгованості та кінець періоду заборгованості (визначений позивачем) кількість днів заборгованості за кожний місяць окремо, та пеня за кожний місяць окремо нарахована з моменту виникнення заборгованості (перше число наступного місяця, після зобов'язання боржника сплатити аліменти і до моменту визначеному у позовних вимогах).

Згідно уточнених вимог та розрахунку позивача, в редакції від 23.07.2018 року, ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за аліментами, у період з 16.07.2017 по 30.11.2018 року в сумі 429 282 грн. та пеню у період з 16.07.2017 року по 23.07.2018 року у розмірі 803090, 58 грн. З урахуванням того, що пеня перевищує суму заборгованості по аліментам, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню в сумі 429 282 грн., а в загальному розмірі суму боргу 858 564 грн. (а.с.100).

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 196 СК України суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Судова колегія приймає до уваги добровільніть дарування ОСОБА_3 свому неповнолітньому сину ОСОБА_4, 2002 року народження, належної відповідачу нерухомості: 13/100 частини в будинку АДРЕСА_2 вартістю 370 565 грн.

Сам по собі факт відсутності домовленості сторін щодо звільнення відповідача від подальшої сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина і відсутність згоди матері дитини здійснювати подальше утримання дитини однособово за рахунок власних коштів, не перешкоджає можливості зменшити пеню за прострочнення виконання зобов'язань по сплаті аліментів у відповідності до умов договору від 10.03.2016 року, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 23.07.2018 року в сумі 429 282 грн., яка заявлена позивачем за період з 16.07.2017 року до 23.07.2018 року в сумі 429 282 грн.

Слід зазначити, що врахування апеляційним судом дарування відповідачем нерухомості в якості підстави для зменшення неустойки за прострочення виконання зобов'язання стосується неустойки за минулий час, за який утворилась заборгованість через невиконання умов договору про сплату аліментів.

У разі реалізації сторонами свого права у відповідності до ст. 190 СК України внаслідок дарування платником аліментів своєї нерухомості дитині, звільнення від сплати аліментів буде стосуватись лише подальших платежів, а не тих платежів, строк за якими вже настав і за якими утворилась заборгованість до досягнення сторонами відповідної домовленості.

Враховуючи наведене, зменшення неустойки (пені) за прострочення виконання зобов'язань зі сплати аліментів за договором від 10.03.2016 року, не перешкоджає сторонам в реалізації своїх прав у відповідності до ст. 190 СК України у зв'язку з даруванням відповідачем синові 13/100 часток у будинку АДРЕСА_2.

При таких обставинах судова колегія не вбачає перешкод для зменшення неустойки (пені) за прострочення виконання зобов'язань зі сплати аліментів за договором від 10.03.2016 року за період з 16.07.2017 року до 23.07.2018 року.

Виходячи з засад розумності та справедливості, апеляційний суд вважає за можливе зменшити неуйстойку, заявлену у розмірі 429 282 грн. на 370 565 грн. і стягнути її у розмірі 58717 грн.

Суд першої інстанції, помилково відмовивши у задоволені вимог про стягнення заборгованості за договором від 10.03.2016 року про сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 429 282 грн та обмежившись стягненням неустойки (пені) лише за три місяці, які передували зверненню до суду з позовом, наведеного упостанові суду апеляційного інстанції, не врахував і ухвалив рішення, яке не засновано на нормах сімейного законодаства України.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 заборгованості за договором від 10.03.2016 року про сплату аліментів в розмірі 429 282 грн., а також неустойки (пені) за прострочення виконання зобов'язання за договором від 10.03.2016 року про сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 16.07.2017 року до 23.07.2018 року в розмірі 58 717 грн.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач в порядку ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у зв'язку з заявленням вимог про стягнення заборгованості по аліментним платежам та неустойки за прострочення звільнена від оплати судвого збору за подання позову до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги.

Загальна сума задоволених вимог становить 487 999 грн. (429 282+58717). Тому пропорційний розмір судового збору становить 4880 грн. та за подання апеляційної скарги 7 320 грн. (150% від суми задовлених вимог), а всього 12 200 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25.10.2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором від 10.03.2016 року про сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 429 282 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення виконання зобов'язання за договором від 10.03.2016 року про сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 16.07.2017 року до 23.07.2018 року в розмірі 58 717 грн.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в загальній сумі 12 200 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш