Постанова

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 755/16785/15-ц

провадження № 61-28397св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у складі судді Гаврилової О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Рейнарт І. М., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року № 046-2008-1346 (далі - кредитний договір) у сумі 52 301,86 швейцарський франк.

Позовна заява мотивована тим, що 13 травня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати відповідачу кошти у сумі 51 385,00 швейцарських франків, а ОСОБА_1 зобов`язувалася сплачувати за користуванням кредиту 9,95 % річних та повернути кредит до 10 травня 2038 року. ВАТ «Універсал Банк» виконало умови кредитного договору, надало кошти, проте ОСОБА_1 допустила прострочення виконання зобов`язань, станом на 21 травня 2015 року за кредитним договором утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 48 925,98 швейцарських франків, що еквівалентно 1 124 808,28 грн, за процентами за кредитом у сумі 3 345,78 швейцарських франків, шо еквівалентно 76 919,48 грн, та за підвищеними процентами за кредитом у сумі 30,10 швейцарських франків, що еквівалентно 692,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 52 301,89 швейцарський франк, витрати зі сплати судового збору у сумі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк перерахував кредитні кошти на відкритий на ім`я відповідача рахунок; ОСОБА_1 несвоєчасно і не у повному обсязі здійснювала погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом, тому є підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті (швейцарських франках).

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач не надала доказів на спростування заборгованості за кредитним договором; отримання коштів підтверджується цільовим призначенням кредиту - придбанням ОСОБА_1 квартири, укладенням між банком та нею договору іпотеки, внесенням щомісячних платежів за кредитом та тим, що вона зверталася до банку із заявою про реструктуризацію боргу; неотримання ОСОБА_1 досудової вимоги ПАТ «Універсал Банк» про погашення заборгованості сталося не з вини банку.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року, відмовити у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Дніпровського районного суду м. Києва, зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У травні 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав доказів на підтвердження надання коштів у повному обсязі; суди дійшли помилкового висновку, що меморіальний ордер є належним доказом надання кредитних коштів; банк надав у справі виписку за особовим рахунком, яка містить суперечності у зазначенні призначення платежів, надання позичальнику готівкових коштів, а не перерахування на рахунок; ОСОБА_1 не отримувала вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором; відповідач не була присутня 20 лютого 2017 року у судому засіданні суду першої інстанції, в якому суд відклав розгляд справи на 21 лютого 2017 року.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 22 квітня 2008 року ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 уклали договір № 000099379 банківського обслуговування фізичної особи, відповідно до пункту 1.1 якого банк відкриває ОСОБА_1 банківські рахунки, випускає платіжні картки та здійснює банківське обслуговування.

13 травня 2008 року ті ж сторони уклали кредитний договір, згідно з пунктом 1.1 якого ВАТ «Універсал Банк» зобов`язувалося надати ОСОБА_1 кошти у сумі 51 385,00 швейцарських франків, а позичальник зобов`язувалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 9,95 % річних у порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором.

За користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка у розмірів 29,85 % річних (пункт 1.2 кредитного договору).

Сторони погоджуються з тим, що зобов`язання кредитора надати кредит виникає, зокрема з моменту відкриття позичальником поточного рахунку № НОМЕР_2 (№ НОМЕР_1 ) у кредитора, код банку (МФО 322001) для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту (підпункт 2.1.3 пункту 2.1 кредитного договору).

Видача кредиту проводиться двома траншами на поточний рахунок позичальника, відкритий згідно з пунктом 2.1.3 кредитного договору. Сума першого траншу становить 33 000,00 швейцарських франків, сума другого траншу становить 18 385,00 швейцарських франків (пункт 2.3 кредитного договору).

Погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів (пункт 2.4 кредитного договору).

Позичальник зобов`язувався повністю повернути кредит та сплатити у повному обсязі проценти за користування кредитом не пізніше 10 травня 2038 року (пункт 2.6 кредитного договору).

Також 13 травня 2008 року ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, за умовами якого остання на забезпечення виконання кредитного договору передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

13 травня 2008 року на рахунок № НОМЕР_2 ВАТ «Універсал Банк» перераховано 33 000,00 та 18 385,00 швейцарських франків.

У лютому 2015 року ПАТ «Універсал Банк» направило ОСОБА_1 вимогу погасити прострочену заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту у сумі 174,12 швейцарських франків, за процентами за кредитом у сумі 1 556,52 швейцарських франків, за підвищеними процентами у сумі 4,73 швейцарських франків.

17 червня 2016 року ОСОБА_1 подала до ПАТ «Універсал Банк» заяву про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до наданого ПАТ «Універсал Банк» розрахунку станом на 25 травня 2015 року за кредитним договором рахується заборгованість у розмірі: 354,09 швейцарських франків - прострочене тіло кредиту, 3 345,78 швейцарських франків - прострочені проценти за користування кредитом, 30,10 швейцарських франків - прострочені підвищені проценти за користування кредитом; 48 571,89 швейцарських франків - залишок неповернутого тіла кредиту.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

З огляду на статтю 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Установивши, що ОСОБА_1 допустила прострочення повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитом, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що ПАТ «Універсал Банк» має право вимагати погашення простроченої заборгованості та дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Доводи касаційної скарги про те, що банк не підтвердив надання кредитних коштів, є необґрунтованими, спростовуються встановленими під час розгляду справи обставинами, змістом кредитного та іпотечних договорів, укладених між сторонами, та виконанням ОСОБА_1 умов договорів.

Верховний Суд вважає неприйнятними доводи касаційної скарги про те, що заборгованість за кредитним договором не підтверджена належними доказами та ненадання судами оцінки банківській виписці.

Згідно з частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у частині першій та шостій статті 81 ЦПК України ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII.

За відсутності наданого відповідачем контррозрахунку заборгованості, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 не спростувала існування заборгованості за кредитним договором.

Банківські виписки за особовим рахунком були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, які виходили з того, що банк зарахував кошти у загальній сумі 51 385,00 швейцарських франків на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , на виконання пункту 2.3 кредитного договору.

Окрім меморіальних ордерів, суди попередніх інстанцій оцінювали за своїм внутрішнім переконанням виписки з банківського рахунку, розрахунки заборгованості та інші докази у справі окремо та в їх сукупності.

Разом з тим, Верховний Суд, з огляду на статтю 400 ЦПК України не може встановлювати або переоцінювати обставини справи, що були встановлені у рішеннях судів, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи ОСОБА_1 про неотримання досудової вимоги про погашення заборгованості не є підставою для звільнення її від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань.

Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи у суді першої інстанції, за умови забезпечення ОСОБА_1 права на апеляційний перегляд справи, не може бути підставою для скасування правильних по суті і законних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За викладених обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання цих судових рішень.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко