ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року

м.Суми

Справа №585/4757/18

Номер провадження 22-ц/816/1029/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собина О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року в складі судді Яковець О.Ф., ухваленого у м. Ромни Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом, просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_4.

Шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Роменського міськрайоного суду Сумської області від 17 грудня 2013 року з ОСОБА_3 на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 400 грн.

Відповідач працює, має стабільний доход, розмір аліментів, які стягуються з нього, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та є значно меншим за встановлений Законом мінімум, тому позивач просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які утримуються на її користь із ОСОБА_3 за рішенням суду від 17 грудня 2013 року на утримання сина ОСОБА_4, і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набранням рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів за рішенням Роменського міськрайонного суду від 17 грудня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

У грудні 2018 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити оскаржене судове рішення в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його в сумі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому зазначає, що ухвалюючи рішення, суд не врахував його важкого матеріального стану, наявність боргів. Відповідач проживає разом з батьками пенсійного віку, надає їм фінансову допомогу, на його утриманні перебуває цивільна дружина та її син. Крім того, відповідач стверджує, що більшість часу син ОСОБА_4 провидить з ним та його батьками, при цьому позивач жодним чином своїх зобов'язань з утримання дитини не виконує, повністю покладаючи зобов'язання з утримання дитини на відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 23 липня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_4 (а.с. 3).

24 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7).

ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю (а.с 5).

За рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2013 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 400 грн, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення суд першої інстанції виходив з того, що право визначати спосіб стягнення аліментів закріплене Сімейним кодексом України за особою, разом з якою проживає дитина, а розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, має бути не меншим мінімального гарантованого розміру, визначеного частиною 2 ст. 182 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховною Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що відповідач працює, має стабільний дохід дійшов вірного висновку про збільшення розміру аліментів, задовольнивши вимогу позивача про їх стягнення у частці від доходу відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів вбачається, що батьки відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 досягли пенсійного віку, отримують пенсію. ОСОБА_6 має інвалідність ІІ групи загального захворювання.

Проте доказів того, що батьки відповідача потребують матеріальної допомоги, а також самого факту таких витрат відповідача на допомогу батькам ОСОБА_3 суду не надав.

Доводи апеляційної скарги про перебування на утриманні відповідача цивільної дружини та її дитини висновків суду першої інстанції також не спростовують, оскільки відповідач не підтвердив зазначені обставини належними допустимими доказами.

Посилання відповідача на важкий майновий стан через борги також не доведені у встановленому порядку.

Частина 3 ст. 181 СК України встановлює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Тобто, чинний Сімейний кодекс не передбачає способу визначення розміру аліментів у частині від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому така вимога апеляційної скарги ОСОБА_3 не ґрунтується на законі.

За таких обставин суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно встановивши обставини справи, перевіривши доводи позивача, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на те, що справа є незначної складності, колегія суддів визначає її як малозначну згідно з п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина