РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретаря судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/24347/18,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ,

представник позивача - ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на її користь за договором позики від 25 травня 2018 року заборгованість в розмірі 2500 доларів США, 3% річних в розмірі 36,36 доларів США, а всього 2536,36 доларів США.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 25 травня 2018 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого останній отримав грошову суму в розмірі 2500 доларів США та зобов"язувався повернути таку ж суму грошових коштів в термін до 25 червня 2018 року. Станом на 20 грудня 2018 року сума позики не повернута. Вважає, що оскільки строк зобов"язання настав з 25 червня 2018 року, то станом на 20 грудня 2018 року відповідач має сплатити 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Ухвалою суду від 10 січня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 31 січня 2019 року з повідомленям (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень.

В судовому засіданні 31 січня 2019 року задоволено клопотання позивача про допит свідка ОСОБА_4 та клопотання відповідача про надання терміну для отримання правової допомоги у зв"язку з чим оголошена перерва до 08 лютого 2019 року.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні повністю. Додатково вказав, що не заперечує того, що позичав кошти у позивачки, проте борг повністю повернув.

Судом задоволено клопотання відповідача про допит в якості свідків: ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), ОСОБА_6 (м.Рівне, вул.Гайдамацька, буд.10/12, кв.185), ОСОБА_7 (АДРЕСА_2).

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що його дружина дійсно позичала кошти для відповідача, який так їх і не повернув.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що ОСОБА_2 брав під розписку у ОСОБА_2 кошти. Повернення коштів відбувалося на вул.Млинівській, присутні були ОСОБА_2, брат ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та він. Йому відомо, що ОСОБА_2 віддав борг, особисто кошти передано було в руки чоловіка позивача ОСОБА_8, який їх перераховував.

Свідок ОСОБА_2 суду показав, що він доводиться рідним братом відповідача, який позичив кошти у позивача і які повернув. Він особисто був присутній при тому, як брат позичав та віддав кошти. Точну суму яка повернулася він не знає. Кошти віддавали ОСОБА_7 біля Луцького кільця в м.Рівне.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що їй відомо про те, що ОСОБА_2 позичав кошти у ОСОБА_2. Після сутички, яка виникла між відповідачем та чоловіком позивача, остання зустрічалася з нею і вказала, що незважаючи на те, що ОСОБА_2 борг повернув в сумі 2500 доларів США, вони будуть звертатися до суду за стягненням цих коштів, бо ОСОБА_2 не заплатив за лікування ОСОБА_7, коли той зломив йому руку.

Заслухавши виступи учасників справи, покази свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, з оглянутого Договору позики від 24 травня 2018 року, що ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 2500 доларів США, останній зобовязується повернути таку ж суму грошових коштів в термін до 25 червня 2018 року (а.с. 7).

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Факт того, що позивач позичила кошти відповідачу і саме у розмірі 2500 доларів США сторонами не оспорюється, тому судом приймається до уваги.

Позивач доводить той факт, що відповідач зобовязання не виконав, а відповідач вказує на те, що за три дні до закінчення строку повернення коштів їх повністю повернув.

Заперечення відповідача щодо того, що позивач та її чоловік відмовилися віддати оригінал договору позики йому після повернення коштів, не заперечувався зі сторони позивача, тобто ними визнавався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач свідомо не повернула відповідачу оригінал договору позики і це в свою чергу свідчить про виникнення права відповідача на затримання виконання зобов'язання. І у цьому разі настає прострочення кредитора, а не боржника.

Суд вважає, що іншим законним шляхом, ніж заявлення клопотання про виклик і допит свідків відповідачем, підтвердити відповідні факти відповідач не мав змоги, тому суд враховує їх покази і не погоджується з доводами представника позивача, що показами свідків не може бути підтверджено факт повернення коштів, що викладено в Постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Однак, однакове застосування судової практики має бути в подібних та аналогічних справах. В даній справі маємо інші обставини, ніж в тій на яку посилається представник позивача, так як відповідач у попередній справі не посилався на той факт, що йому умисно не повернули договір позики, а ним лише зазначено, що кошти повернуті його матері і він писав розписку під погрозою.

З показів свідків, допитаних в судовому засіданні, встановлено, що відповідач в погашення зобовязання по договору позики повернув кошти чоловіку позивача ОСОБА_4 в день придбання останнім квартири на вулиці Млинівська в м. Рівне і позивач та її чоловік розписки не повернули відповідачу.

Покази свідка ОСОБА_4 суд оцінює критично, оскільки останній є чоловіком позивача і є зацікавленим у розгляді даної справи.

Доказів того, що між сторонами існували інші боргові зобовязання суду не надано, таким чином суд вважає, що виконано належним чином саме дане зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у звязку із безпідставністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1,

відповідач: ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне судове рішення складене 11 лютого 2019 року.

Суддя -