Дата документу 31.07.2019 Справа № 333/591/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/591/19 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
№ 22-ц/807/2272/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ

В лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 07 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.06.2018 року.

12 жовтня 2018 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Сторони у справі проживають окремо, син залишився проживати з матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на утриманні матері. Батько дитини, ОСОБА_1 , бачиться з сином, допомагає матеріально (перераховує кошти), але систематичної достатньої матеріальної допомоги на утримання сина, яку має можливість надавати, не надає.

У листопаді 2018 року позивач зверталась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу. 03.12.2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя видав судовий наказ позивачу про стягнення аліментів з відповідача у розмірі ј частини від всіх видів доходів. 04.01.2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя скасував судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача через заяву відповідача про наявність спору між сторонами у справі про право на отримання аліментів та визначення місця проживання дитини.

Відповідач має нормальний стан здоров`я, інших дітей не має, працює на посаді керуючого відділенням АКБ «Приватбанк», має високий регулярний доход, розмір якого приблизно складає 15 000 грн. щомісячно, проти оплати сину аліментів у розмірі ј частини від всіх видів доходів заперечує.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з відповідача аліменти в розмірі 25% від усіх видів доходів але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.02.2019.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення аліменти, встановивши його в твердій грошовій формі 2000 грн. з моменту визначення місця проживання дитини з матір`ю, а саме з 06 травня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.2011 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя області від 12.10.2018 шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис №1165. Після розлучення малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Встановивши ту обставину, що у сторін є малолітня дитина, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, тоді, як відповідно до вимог сімейного законодавства, діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є особою працездатного віку, без розумових та фізичних вад, спроможний надавати матеріальну допомогу на належному рівні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності покладення на нього аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь позивача, що відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її нормальному розвитку.

Колегія суддів не може погодитись з доводами скаржника, що стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму ставить його в важке матеріальне становище.

Так, та обставина, що відповідач несе витрати по оплаті комунальних послуг, проїзду до роботи, виконання спадкового договору тощо, не свідчить про те, що ці витрати є надмірними та такими, що унеможливлюють утримання дитини у заявленому у позові розмірі.

А спадковий договір, наданий відповідачем, взагалі не містить обов`язків щодо утримання відчужувача. До того ж відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що його мати потребує матеріальної допомоги, розмір її доходів відповідачем не зазначений.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають; доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков