Апеляційне провадження № 22-ц/824/933/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 761/31730/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_6,

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Рибак М.А. в приміщенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, 17.09.2014 сталася ДТП за участі його автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року відповідача визнано винною у вчиненні ДТП. В результаті ДТП його автомобіль зазнав механічні пошкодження та згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 7-15 від 21.04.2015 вартість матеріальної шкоди становить 101 405,52 грн. Згідно листа № 5712/12ЦВ від 23.06.2015 ПАТ «АХА Страхування» йому було здійснено відшкодування завданих збитків за рахунок страхового відшкодування у розмірі 29 574,81 грн. Оскільки сума страхового відшкодування не покриває вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, просив стягнути різницю між виплаченою страховою сумою та фактичним розміром шкоди у розмірі 71 830,71 грн. та 6 000,00 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2016 позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 71 830,71 грн. майнової шкоди та 800,00 грн. моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. (ас.ас 71-73).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2018 заяву ОСОБА_9, подану її представником ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2016 залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову та стягнення з позивача на користь позивача суму понесених судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що судом допущено порушення норм процесуального права, яке полягало в тому, що вона не була обізнана про розгляд справи судом першої інстанції.

На момент розгляду справи та ухвалення заочного рішення відповідача ОСОБА_7 не існувало, оскільки остання змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_5.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він, отримавши від страховика грошові кошти, не погоджувався з розміром та способом страхового відшкодування, як це передбачено ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом не надано оцінки висновкам визначення вартості матеріальних збитків, які містяться в матеріалах справи, оскільки вони є суперечливими, а суд не вказав підстав їх неприйняття.

До відшкодування шкоди заявлена сума в розмірі 101 405,52 грн., яка включає в себе розмір податку на додану вартість. Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що відновлювальний ремонт транспортного засобу здійснено або буде здійснюватись на замовлення позивача особою, яка є платником ПДВ. Таким чином, сума оціненої шкоди має бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав, з підстав в ній викладених, просив скасувати рішення суду та відмовити в задоволені позову.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції встановив, що внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження і вартість доведеного завданого матеріального збитку становить 101 405,52 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, то задовольняючи позов в цій частині частково, суд виходив з того, що розмір останньої був занадто завищеним та не відповідав ступеню перенесених страждань.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 17 вересня 2014 року о 14 год. 50 хв. ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «Lеxus RX 350», державний номерний знак НОМЕР_3, по вул. Солов'яненко, 7, с. Рудики Обухівського району Київської області, під час руху заднім ходом не переконалася, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та здійснила зіткнення із автомобілем «Mercedes Benz 6550», державний номерний знак НОМЕР_4, що призвело до матеріальних збитків.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року відповідача було визнано винною у вищезазначеній ДТП, а саме, у порушенні п. 10.9 Правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 43).

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України (в редакції 2004 року) обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В результаті ДТП автомобілю марки «Mercedes Benz 6550», державний номерний знак НОМЕР_4, яким керував позивач були завдані механічні пошкодження.

При цьому, відповідно до листа № 5712/12ЦВ від 23.06.2015 року ПАТ «АХА Страхування» позивачу було здійснено відшкодування завданих збитків за рахунок страхового відшкодування у розмірі 29 574,81 грн.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 7-15 від 21 квітня 2015 року, вартість матеріальної шкоди завданого позивачу становить 101 405,52 грн. (а.с.15-22).

Згідно з частинами 1-3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції 2004 року, який діяв на час ухвалення рішення), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України (в ред. 2004 року), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 статті 89 цього ж ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до страхового полісу серії АС/6493486 Страховиком відповідача ОСОБА_11 (ОСОБА_7) з страховим лімітом 50 000 грн. за шкоду заподіяну майну на момент вчинення ДТП була ПАТ «СК«АХА Страхування», франшиза - нуль грн.(т. 1 ас. 176).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону, передбачає, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

З огляду на вищезазначене, невиконання Страхувальником обов'язку повідомлення Страховика може мати наслідком застосування права останнього, після виплати страхового відшкодування, подати регресний позов до страхувальника та не є підставою для висновку, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов'язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (надалі - ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Виконання страховою компанією свого обов'язку з відшкодування шкоди, спричиненої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не звільняє останню від відшкодування шкоди, розмір якої перевищує відшкодування, виплачене відповідно до указаного закону.

У такому випадку правовий інститут обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повній мірі реалізує мету свого існування. Інакше законодавчо закріплена обов'язковість страхування цивільно-правової відповідальності втрачає сенс, оскільки настання страхового випадку не тягне реалізацію договору, обов'язковість якого встановлена законом.

Тому, висновок районного суду про покладення на винну особу зобов'язання повністю відшкодувати заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд визнав помилковим.

Враховуючи, що за висновком експертного авто товарознавчого дослідження № 7-15 від 21.04.2015 складеним суб'єктом судово-експертної діяльності МЮУ судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_13, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-BenzG550» р.н. НОМЕР_4 складає 101 450,52 грн.(т.1 ас. ас. 15-22), за полісом АС/6493486 ліміт майнової відповідальності Страховика складає 50 000 грн., франшиза - нуль грн., та враховуючи, що ПАТ «СК «АХА Страхування» ОСОБА_4 було виплачено 29 574,81 грн. страхового відшкодування, що підтверджується копією квитанції(т. 1 ас. 45), апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_11 на користь позивача має бути стягнуто 51 450 грн. 52 завданої матеріальної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відшкодування матеріальної шкоди зі страховика знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги в частині оплати податку на додану вартість є необґрунтованими, оскільки рахунок виставлений на оплату юридичною особою, що є платником податку на додану вартість, з урахуванням ПДВ.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У цій справі ПАТ «СК«АХА Страхування» не приймало участі як третя особа і не було залучено відповідачем, тому, з огляду на положення частини 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання на стадії апеляційного розгляду щодо зобов'язання ПАТ «СК«АХА Страхування» виплатити позивачу страхове відшкодування. При цьому, позивач не позбавлений можливості заявити окремо вимоги до ПАТ «СК«АХА Страхування» в іншому провадженні.

На підставі вищенаведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги, скасування оскаржуваного рішення районного суду в частині і ухвалення в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.03.2018 між ОСОБА_5 та АО «Тайпан» в особі керуючого партнера ОСОБА_14 укладено Договір про надання правничої допомоги № 14-2018-ц (т. 2 ас. ас. 7-10).

Згідно Акту приймання передачі наданих послуг № 17 від 17.09.2018 вбачається, що АО «Тайпан» було надано ОСОБА_11 послуг на загальну суму 19 100,00 грн.

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Виходячи з положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Враховуючи обсяг виконаних робіт адвокатом ОСОБА_6, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( НОМЕР_5, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 ( ІПН НОМЕР_6, АДРЕСА_2) матеріальну шкоду в сумі 80 870 (вісімдесят тисяч вісімсот сімдесят) грн. 33 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_6, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_5 ( ІПН НОМЕР_5, АДРЕСА_1) судові витрати понесені на правову допомогу у сумі 4000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: