Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 752/11866/16-ц

провадження № 61-23702св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укранет», Товариство з обмеженою відповідальністю «Аструм Капітал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укранет» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у складі судді Шкірай М. І. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укранет» (далі - ТОВ «ФК «Укранет») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аструм Капітал» (далі - ТОВ «Аструм Капітал») про захист прав споживачів, визнання недійсною додаткової угоди та стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що 23 серпня 2011 року між ним та брокерською компанією ТОВ «Аструм Капітал» укладений договір № 485076-Б, за умовами якого позивач мав можливість відкладати кошти на свій власний рахунок у брокера та самостійно вирішувати питання щодо їх інвестування, використовуючи його брокерську ліцензію.

11 червня 2015 року рішенням Подільського районного суду м. Києва зобов`язано брокера ТОВ «Аструм Капітал» сплатити на користь позивача 133 307,55 грн та пеню за несвоєчасне повернення коштів. Після чого вказана справа розглядалась Апеляційним судом м. Києва та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Загальна сума зобов`язань за договором № 485076-Б згідно рішенням судів становила 289 682,59 грн.

23 червня 2016 року ТОВ «Аструм Капітал» повідомило позивача, що відповідно до договору про передачу прав та обов`язків від 06 червня 2016 року № 06/06/2016 ТОВ «ФК «Укранет» виконує договірні обов`язки брокера за договором від 23 серпня 2011 року № 485076-Б.

05 липня 2016 року на банківський рахунок позивача ТОВ «ФК «Укранет» зараховано 22 961,81 грн за договором від 23 серпня 2011 року № 485076-Б.

Після чого, 08 липня 2016 року позивач звернувся до ТОВ «ФК «Укранет» з вимогою повернення іншої частини зобов`язань у розмірі 266 720,78 грн.

18 липня 2016 року позивач отримав від ТОВ «ФК «Укранет» листа, в якому повідомлено, що 06 липня 2016 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору від 06 червня 2016 року № 06/06/2016 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про припинення зобов`язання щодо передачі прав брокера та залишків активів.

Позивач стверджував, що вказана додаткова угода є фіктивною та просив суд визнати її недійсною у зв`язку із фіктивністю та стягнути з ТОВ «ФК «Укранет» на свою користь невиконану частину зобов`язань за договором від 23 серпня 2011 року № 485076-Б в розмірі 266 720,78 грн; пеню у розмірі 70 419,26 грн; інфляційні втрати у розмірі 17 196,67 грн; 3 % річних у розмірі 4 525,15 грн, а всього 358 861,86 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 16 листопада 2016 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 06 липня 2016 року № 1 до договору від 06 червня 2016 року № 06/06/2016, укладену між ТОВ «Аструм Капітал» та ТОВ «ФК «Укранет». Стягнуто з ТОВ «ФК «Укранет» на користь ОСОБА_1 невиконану частину зобов`язань за договором від 23 серпня 2011 року № 485076-Б в розмірі 266 720,78 грн; пеню у розмірі 70 419,26 грн; інфляційні втрати у розмірі 17 196,67 грн; 3 % річних у розмірі 4 525,15 грн, а всього 358 861,86 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі уклали додаткову угоду для вигляду, оскільки ще у червні 2016 року вони наголошували на тому, що обов`язки брокера за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б повинно виконувати ТОВ «ФК «Укранет», а вже у липні 2016 року після того, як позивач звернувся з вимогою про повне виконання зобов`язань, відповідачі уклали оспорювану додаткову угоду з метою унеможливлення виконання рішень судів про стягнення коштів за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б.

Також суд, керуючись статтями 509, 526, 611, 625 ЦК України, дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «ФК «Укранет» невиконаної частини зобов`язань за договором від 23 серпня 2011 року № 485076-Б, інфляційних втрат, 3 % річних є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укранет» відхилено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У березні 2017 року ТОВ «ФК «Укранет» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що за змістом пункту 2.7 договору про передачу прав та обов`язків від 06 червня 2016 року № 06/06/2016, ТОВ «ФК «Укранет» має право в односторонньому порядку відмовитись від зобов`язань за цим договором частково або в повному обсязі у випадку надання ТОВ «Аструм Капітал» неповної або недостовірної інформації, яка є важливою та необхідною для належного виконання ТОВ «ФК «Укранет» умов договорів брокерського обслуговування. Відповідачі, укладаючи додаткову угоду від 06 липня 2016 року № 1, прагнули досягнення її правових наслідків, а саме: припинення договірних відносин щодо передачі активів, прав та зобов`язань брокера за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б. Позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про наявність умислу в діях відповідачів під час укладання оспорюваної додаткової угоди № 1, так само як і суди у своїх рішеннях не вказали в чому саме полягали умисні дії ТОВ «ФК «Укранет» та чому відповідачі не могли укласти додаткову угоду № 1, керуючись статтею 214 ЦК України.

У березні 2017 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Укранет», уяких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 06 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Укранет» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року, витребувано матеріали цивільної справи №752/11866/16-ц із Голосіївського районного суду м. Києва, відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Укранет» про зупинення виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції, надано учасникам справи строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року провадження № 61-23702ск18 призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «ФК «Укранет» підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 серпня 2011 року між ОСОБА_1 як клієнтом та ТОВ «Аструм Капітал» як брокером укладено договір на брокерське обслуговування № 485076-Б, за змістом якого брокер взяв на себе зобов`язання надати позивачу як клієнту послуги щодо вчинення правочинів з цінними паперами та/або деривативами від свого імені, за його рахунок на підставі разових замовлень, а він взяв на себе зобов`язання прийняти від брокера все виконане за укладеним договором, сплатити обумовлену сторонами винагороду та відшкодувати понесені брокером витрати, а також здійснити інші необхідні для виконання разових замовлень клієнта дії. Сторони шляхом укладення додаткової угоди до цього договору можуть врегулювати порядок та умови надання послуг, спрямованих на вчинення правочинів з деривативами.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року у справі № 758/7264/14-ц стягнуто з ТОВ «Аструм Капітал» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 187 576,51 грн, з яких: 133 307,55 грн - кошти, які належать позивачу; 54 268,96 грн - пеня за несвоєчасне повернення коштів за період з 25 жовтня 2013 року по 18 травня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року змінено рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року в частині стягнення з ТОВ «Аструм Капітал» на користь ОСОБА_1 54 268,96 грн пені за несвоєчасне повернення коштів за період з 25 жовтня 2013 року по 18 травня 2015 року, стягнуто з ТОВ «Аструм Капітал» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне повернення грошових коштів за період з 06 листопада 2013 року по 18 травня 2015 року в розмірі 53 746,68 грн.

Крім того, вказаним рішенням Апеляційного суду міста Києва скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Аструм Капітал» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Аструм Капітал» на користь ОСОБА_1 три відсотки річних у розмірі 6 113,69 грн та інфляційні втрати в сумі 96 514, 67 грн.

23 травня 2016 року державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження з виконання указаних судових рішень.

Листом від 23 червня 2016 року № 230616/1 ТОВ «Аструм Капітал» повідомило ОСОБА_1 , що на підставі протоколу загальних зборів учасників від 30 травня 2016 року № 11 та договору про передачу прав та обов`язків від 06. червня 2016 року № 06/06/2016, воно передало ТОВ «ФК «Укранет» права та обов`язки, які виникли за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б.

15 червня 2016 року ТОВ «ФК «Укранет» повідомило ОСОБА_1 , що на підставі вищевказаного договору про передачу прав та обов`язків воно виконує договірні обов`язки брокера за договором від 23 серпня 2011 року № 485076-Б, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Аструм Капітал».

05 липня 2016 року ТОВ «ФК «Укранет» сплатило на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 22 961,81 грн на виконання вимог договору на брокерське обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б.

У подальшому ТОВ «ФК «Укранет» листом від 18 липня 2016 року № 593 повідомило ОСОБА_1 , що 06 липня 2016 року між ним та ТОВ «Аструм Капітал» укладено додаткову угоду № 1 до договору від 06 червня 2016 року № 06/06/2016, за якою сторони домовились припинити зобов`язання щодо передачі прав брокера та залишків активів від ТОВ «Аструм Капітал» до ТОВ «ФК «Укранет» за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б, у зв`язку з чим зобов`язання за вказаним договором лежать на ТОВ «Аструм Капітал».

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 06 липня 2016 року № 1 до договору про передачу прав та обов`язків від 06 червня 2016 року № 06/06/2016 у зв`язку його фіктивністю, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачами було укладено додаткову угоду для вигляду, оскільки ще у червні 2016 року вони наголошували на тому, що обов`язки брокера за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б повинно виконувати ТОВ «ФК «Укранет», а вже у липні 2016 року, після того як позивач звернувся з вимогою про повне виконання зобов`язань, відповідачі уклали оспорювану додаткову угоду з метою унеможливлення виконання рішень судів про стягнення коштів за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б.

Верховний Суд не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Згідно із закріпленою у статті 204 ЦК України презумпцією правомірності правочину правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, згідно з частиною п`ятою якої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину.

Правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (стаття 234 ЦК України).

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин формально і заздалегідь знаючи, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Для визнання правочину фіктивним, ознака вчинення його лише про око має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

При фіктивному правочині у сторін такого правочину відсутній намір створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині. Тобто волевиявлення учасників правочину не відповідає їх дійсній волі. Ознаками фіктивності договору є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину, а у діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину - спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14 та постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-116цс14, від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 стверджував, що відповідачі уклали оспорювану додаткову угоду з метою унеможливлення виконання рішень судів про стягнення коштів за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б, тому він є фіктивним.

Разом з тим позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про наявність такого умислу в діях відповідачів під час укладення оспорюваної додаткової угоди.

Із матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2016 року ТОВ «ФК «Укранет» прийняв від ТОВ «Аструм Капітал» за актом прийому-передачі активів, договору про передачу прав та обов`язків від 06 червня 2016 року № 06/06/2016 грошові кошти та цінні папери для подальшого обліку та виконання функцій брокера щодо замовлень та/або розпоряджень клієнта, поданих після укладення договору № 06/06/2016 в межах розміру активів, переданих ТОВ «Аструм Капітал» та вказаних у відповідному додатку та акті прийому-передачі.

З вищевказаним актом ТОВ «ФК «Укранет» отримано від ТОВ «Аструм Капітал» грошові кошти, які належали позивачу в сумі 23 034,21 грн.

У пункті 2.7 договору про передачу прав та обов`язків від 06 червня 2016 року № 06/06/2016 визначено, що сторона 1 (ТОВ «ФК «Укранет») має право в односторонньому порядку відмовитись від зобов`язань за цим договором частково або повністю у повному обсязі у випадку надання стороною 2 (ТОВ «Аструм Капітал») неповної або недостовірної інформації, яка є важливою та необхідною для належного виконання стороною 1 (ТОВ «ФК «Укранет») умов договорів брокерського обслуговування.

Отже, з огляду на наявність інших фінансових претензій з боку позивача, керуючись пунктом 2.7 договору про передачу прав та обов`язків від 06 червня 2016 року № 06/06/2016, ТОВ «ФК «Укранет» правомірно скористалось правом на розірвання договору.

Відповідачі, укладаючи додаткову угоду № 1 від 06 липня 2016 року, прагнули досягнення її правових наслідків, а саме: припинення договірних відносин щодо передачі активів, прав та зобов`язань брокера за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б.

Також відповідачі вчинили дії, спрямовані на повне виконання спірної додаткової угоди № 1 та бажали настання юридичних наслідків.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не доведено і судами не встановлено обставин, які б свідчили про те, що оспорювана додаткова угода від 06 липня 2016 року № 1 до договору від 06 червня 2016 року № 06/06/2016 укладена без мети досягнення правового результату, обумовленого ними, і без наміру реального припинення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статей 203, 215, 234 ЦК України та задовольнив вимоги позову про визнання недійсним оспорюваного правочину.

Разом з тим Верховний Суд не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, щодо наявності підстав для стягнення з ТОВ «ФК «Укранет» невиконаної частини зобов`язань за договором від 23 серпня 2011 року № 485076-Б з огляду на таке.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України кредитор має право на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також трьох відсотків річних від простроченої суми.

Частиною першою статті 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Як вбачається із матеріалів справи, рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 758/7264/14-ц стягнуто із ТОВ «Аструм Капітал» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про брокерське обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б. Указані рішення набули законної сили.

23 травня 2016 року державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження з виконання указаних судових рішень.

Заміни божника у виконавчому провадженні також не відбулось.

Договір про передачу прав та обов`язків від 06 червня 2016 року № 06/06/2016 за своїм змістом та суттю не передбачає переведення боргу зТОВ «Аструм Капітал» на користь ТОВ «ФК «Укранет», а тим більше обов`язку виконання рішень у справі № 758/7264/14-ц.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про стягнення з ТОВ «ФК «Укранет» невиконаної частини зобов`язань за договором від 23 серпня 2011 року № 485076-Б. Тим більше, що ТОВ «ФК «Укранет» не є стороною вказаного договору.

Крім того, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 призведе до подвійного стягнення заборгованості за договором брокерського обслуговування від 23 серпня 2011 року № 485076-Б за судовим рішенням у справі № 752/11866/16-ц та за судовим рішеннями, які були винесені раніше і за яким вже відкриті виконавчі провадження, у справі № 758/7264/14-ц.

Висновки за результатами розгляду справи

Викладене свідчить про те, що судами встановлено всі обставини справи, проте не застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому рішення судів підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розподіл судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги, ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати ТОВ «ФК «Укранет» понесені ним судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 169,40 грн (1 515,80 грн + 1 653,60 грн).

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укранет» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укранет», Товариства з обмеженою відповідальністю «Аструм Капітал» про захист прав споживачів, визнання недійсною додаткової угоди та стягнення коштів відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укранет» судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 3 169,40 грн

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик