Ухвала

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/9005/14-ц

провадження № 61-5348ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ,

третя особа - служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 липня 2019 року у складі судді Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ПАТ «Платинум Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб з житлового приміщення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року відкрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року у відкритті апеляційного провадження за зазначеною апеляційною скаргою відмовлено. Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року залишено без змін.

ОСОБА_1 повторно подала апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року, у відкритті провадження за якою було відмовлено ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 травня 2018 року. Постановою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 травня 2018 року залишено без змін.

Згодом, ОСОБА_1 знову подала апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року. Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року.

ОСОБА_1 вчетверте подала апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року відмовлено.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 липня 2019 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного суду від 01 серпня 2019 року зазначену касаційну скаргу було залишено без руху, запропоновано сплатити судовий збір.

У вересні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанція про сплату судового збору у розмірі 384,20 грн.

Таким чином, недоліки касаційної скарги ОСОБА_1 усунуто.

Водночас, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 липня 2019 року необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали у справі вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року, апеляційний суд правильно застосував положення пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України та обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з апеляційними скаргами на оскаржувану нею ухвалу суду першої інстанції, за наслідками подання яких їй відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а тому відсутні правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою зазначеної особи на одне й те ж судове рішення.

Посилання заявника на те, що суд не звернув увагу на те, що в апеляційній скарзі заявник зазначає інші підстави оскарження ухвали, не мають правового значення, оскільки пункт 3 частини першої статті 358 ЦПК України має імперативний характер та не передбачає винятків.

Доводи касаційної скарги про те, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження є порушенням права заявника на судовий захист, є безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Апеляційний суд постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв у відповідності до норм пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, тому право заявника на судовий захист жодним чином непорушене.

Отже, оскаржувана ухвала у справі є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права, правильне застосування норм права є очевидним, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб з житлового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 липня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик