Справа № 158/2327/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/187/19 Категорія: 50 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Данилюк В. А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року,

встановив:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Позов обґрунтовано тим, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 березня 2004 року, ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 27 лютого 2004 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2018 року змінено спосіб та розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, з 1/4 частини його заробітку на 1200 грн щомісячно, але не менше 50% мінімуму доходів громадян, починаючи з 23 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

З 01 вересня 2017 року дочка навчається у Буковинському державному медичному університеті на денній формі навчання, вартість навчання на рік складає 26000 грн, за проживання в гуртожитку позивач сплачує 375 грн щомісячно, вартість проїзду складає 219,96 грн. З врахуванням цін, інфляційних змін, потреб дитини, а також розміру її доходу, який є невеликим і складається з пенсії розміром 2383,62 на місяць, їй самотужки важко нести витрати на утримання та навчання дочки. Власних доходів дочка не має та знаходиться виключно на її матеріальному забезпеченні.

Позивач просила суд стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, яка продовжує навчання в розмірі 2000 грн щомісяця, а також додаткові витрати на оплату навчання дитини ОСОБА_3, яка продовжує навчання в розмірі 1/2 витрат на навчання в розмірі 1083,33 грн на місяць, починаючи з дати подання позову і до завершення навчання або досягнення дитиною двадцяти чотирьох років - залежно від того, яка з цих обставин настане раніше.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо неможливості відповідачем надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначає, що доводи апелянта безпідставні, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у нього матеріальної можливості утримувати повнолітню дочку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 та свідоцтвом про встановлення батьківства НОМЕР_3, виданими Дідичівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області 04 грудня 2000 року (а.с.21-22).

Згідно з довідкою про склад сім'ї №1190 від 10 вересня 2018 року ОСОБА_3 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 (а.с.17).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 березня 2004 року, ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 27 лютого 2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2018 року змінено спосіб та розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, з 1/4 частини його заробітку на 1200 грн щомісячно, але не менше 50% мінімуму доходів громадян, починаючи з 23 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-14).

Згідно з Договором 55/260м про підготовку фахівця з повною вищою медичною освітою від 17 серпня 2017 року, ОСОБА_3 є студенткою вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет». Предметом договору є надання освітньої послуги, а саме: підготовка фахівця з вищою медичною освітою за денною формою навчання на базі Університету, впродовж шести років навчання, за другим магістерським рівнем, з присвоєнням кваліфікації «Лікар» за спеціальністю «Медицина» (а.с. 24).

Відповідно до п. 5.2. ст. 5 договору, загальна вартість освітньої послуги за весь час навчання становить 156 000 грн, вартість якої за рік навчання становить 26 000 грн.

Згідно з довідкою № 1766 від 04 вересня 2018 року, виданою факультетом ВДНЗУ «Буковинський державний медичний університет», ОСОБА_3 є студенткою другого курсу, 2018 - 2019 навчальних років, навчається на денній формі навчання за контрактом, спеціальність «222 - медицина (магістр)» з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року.

Позивачем здійснено оплату за навчання дочки в сумі 13000 грн та за проживання в гуртожитку в сумі 2250 грн., що підтверджується дублікатами банківських чеків від 27 серпня 2018 року та 28 серпня 2018 року (а.с.23).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відмовляючи у стягненні аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутня матеріальна можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на таке.

ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності третьої групи за загальним захворюванням, що підтверджується пенсійним посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_4, від 07 серпня 2018 року (а.с. 56)

Згідно з довідкою № 1261/02-20-26 від 08 жовтня 2018 року, виданої ОСОБА_2 Рожищенським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, розмір пенсії по інвалідності, яку отримував відповідач з січня 2018 року по жовтень 2018 року складав в середньому 1325,33 грн в місяць.

Також місцевим судом встановлено, що ОСОБА_2, як інвалід третьої групи за загальним захворюванням, декілька разів на рік проходить лікування в умовах стаціонару в медичних закладах, йому протипоказана важка фізична праця в несприятливих метеоумовах, що підтверджується копіями виписок із медичної карти амбулаторного хворого за 2015-2018 роки, виданих Волинським обласним наркологічним диспансером; копіями консультативних висновків спеціалістів за 2015-2018 роки, виданих Волинською обласною клінічною лікарнею; індивідуальних програм реабілітації інваліда за 2015-2018 роки, виданих Волинським обласним бюро МСЕК; висновком медико-соціально експертної комісії про умови і характер праці інваліда - серії 12ААА, № 761959 від 05 липня 2018 року

З урахуванням вищевказаного та беручи до уваги те, що відповідно до ст. 7 Закону України від 07.12.2017 року "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, оскільки покладення на відповідача додаткових витрат по утриманню, спричинить зниження доходу відповідача меншим прожиткового мінімуму.

Відсутність такої обов'язкової умови як можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині є підставою для відмови в стягнення аліментів, згідно з ст. 199 СК України, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач отримує додатковий дохід за рахунок належного йому майна: трактора ЮМЗ, автомобіля марки "Жигулі" та двох паїв землі сільськогосподарського призначення, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не підтверджені належними доказами і не спростовують висновків судів.

У задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина, що продовжує навчає, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на неповнолітніх дітей, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вимога ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрати на оплату навчання до задоволення не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування, тому у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді