Постанова

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 607/6663/16-ц

провадження № 61-16791св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2017 року у складі судді Ромазана В. В. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Хоми М. В., Костіва О. З., Сташківа Б. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А.

(далі - приватний нотаріус Київського МНО), Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, визнання договору іпотеки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 30 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 16 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних з кінцевим терміном повернення

до 30 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

30 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 й ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям на праві власності.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Відповідно до вищезазначених договорів відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 30 листопада 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк», до якого перейшли усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором.

Також позивач вказував, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року у справі

№ 607/18037/14-ц позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором

від 30 листопада 2007 року у розмірі 64 339,48 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4 879,68 доларів США, що в еквіваленті становить 63 992,61 грн; пеня - 26,45 доларів США, що в еквіваленті становить 346,87 грн.

19 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського МНО

Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2007 у сумі 3 258,82 долари США, з яких: заборгованість за кредитом - 2 598,48 доларів США; заборгованість за відсотками за період з 01 січня 2015 року

по 01 лютого 2016 року - 687,34 доларів США.

При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не враховано, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року з ОСОБА_1 уже стягнуто заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2007 року, у тому числі достроково стягнуто усю заборгованість за тілом кредиту, рішення виконане, 29 січня 2017 року виконавче провадження закінчено. Тому зазначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, що у зв`язку із належним виконанням основного зобов`язання існують підстави для визнання припиненим іпотечного договору, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 19 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського МНО Чуловським В. А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором

від 30 листопада 2007 року за період з 01 січня 2015 року по 01 лютого

2016 року у розмірі 3 285,82 доларів США, таким, що не підлягає виконанню; визнати припиненим іпотечний договір, укладений 30 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 й ОСОБА_2 з метою забезпечення вимог іпотекодержателя за кредитним договором

від 30 листопада 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 10 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського МНО Чуловським В. А. 19 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором

від 30 листопада 2007 року на загальну суму 3 285,82 долари США за період з 01 січня 2015 року по 01 лютого 2016 року, таким, що не підлягає до виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 10 травня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що сума стягнення не є безспірною, до моменту вчинення виконавчого напису позивач уже сплатив заборгованість за кредитним договором на виконання рішення суду, однак дана обставина не була повідомлена нотаріусу і не врахована при вчиненні виконавчого напису. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку та відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах, чого не було дотримано у даному випадку.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання договору іпотеки припиненим не оскаржувалось в апеляційному суді, тому в не підлягає перегляду в цій частині в касаційному порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є безспірною, оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року виконано несвоєчасно, а тому банк продовжував нарахування процентів за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, яка зафіксована у виконавчому написі. Отже, при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини, які мають значення для справи, не дослідили в повній мірі всіх обставин справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 607/6663/16-ц (провадження № 61-16791св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 30 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 16 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних з кінцевим терміном повернення

до 30 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

30 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 й ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям на праві власності.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Відповідно до вищезазначених договорів відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 30 листопада 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк», до якого перейшли усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором.

Також суди встановили, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року у справі № 607/18037/14-ц позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2007 року

у розмірі 64 339,48 грн, з яких: заборгованість за кредитом -

4 879,68 доларів США, що в еквіваленті становить 63 992,61 грн; пеня -

26,45 доларів США, що в еквіваленті становить 346,87 грн.

Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (далі - Другий ВДВС Тернопільського МУЮ) від 29 січня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 607/18037/14-ц, виданого

10 липня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, закінчено у зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 заборгованості у повному обсязі.

19 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського МНО

Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2007 у сумі 3 258,82 долари США, з яких: заборгованість за кредитом - 2 598,48 доларів США; заборгованість за відсотками за період з 01 січня 2015 року

по 01 лютого 2016 року - 687,34 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік № 1172 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Підпунктами 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до підпункту 6.1, 6.2 пункту 6 глави 16 Порядку № 296/5

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

Як вбачається із заяви про вчинення виконавчого напису ПАТ «Альфа-Банк» від 19 березня 2016 року, яка адресована приватному нотаріусу Київського МНО, боржником за кредитним договором від 30 листопада 2007 року є ОСОБА_1 , заборгованість якого складається із: заборгованості за кредитом на суму 2 598,48 доларів США, заборгованості за відсотками за період з 01 січня 2015 року по 01 лютого 2016 року - 687,34 доларів США. До заяви додано розрахунок заборгованості за кредитним договором у валюті договору, виписку за особовими рахунками, а також вимогу про усунення порушень ПАТ Альфа-банк» від 15 лютого 2016 року, адресовану ОСОБА_1 у якій зазначено, що станом 01 лютого 2016 року (дата розрахунку) загальна заборгованість за договором становить

4 104,07 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 2 598,48 доларів США; заборгованість за відсотками - 687,34 доларів США; пеня - 818,25 доларів США.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 16 Порядку

№ 296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Суди встановили, що виконавчий напис вчинений без врахування того, що позивачем уже проведена сплата заборгованості на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року згідно з кредитним договором від 30 листопада 2007 року, а тому дана заборгованість не є безспірною.

Крім цього, у спірному виконавчому написі, а також у поданій заяві про його вчинення, ПАТ «Альфа-Банк» не зазначило із яких сум (тіло кредиту, відсотки) складається сума заборгованості, яка зазначена у розмірі

2 598,48 доларів США.

Разом з тим, 15 лютого 2016 року банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень на загальну суму 4 104,07 доларів США, а спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом на загальну суму 3 285,82 долари США.

Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах, чого не було дотримано у даному випадку.

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи касаційної скарги про те, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є безспірною, оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року виконано несвоєчасно, а тому банк продовжував нарахування процентів за кредитом, колегія суддів не бере до уваги, оскільки виконавче провадження щодо виконання судового рішення закінчено у зв`язку зі сплатою заборгованості в повному обсязі. Рішення суду виконуються у встановленому законом порядку, і будь-які питання, пов`язані з виконанням судового рішення, вирішуються судом, а не нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису.

Крім того, згідно з виконавчим написом стягнуто загальну суму заборгованості у розмірі 3 285,82 долари США, з яких: відсотки за користування кредитом - 687,34 долари США, а решта суми у розмірі 2 598,48 доларів США - заборгованість за кредитом.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції є достатньо обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк