Справа № 423/3421/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року

Попаснянський районний суд Луганської області

У складі :

судді Архипенко А.В.,

при секретарі Іваненко С.П.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у луганській області про зняття арешту з нерухомого майна,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов дійний позов, в якому позивач зазначив, що він має увласності нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ,

Вказане приміщення позивач він придбав на аукціоні у 2001 році, приміщення раніше належало підприємству - Попаснянському ДТВП.

Весь час з 2001 року позивач користувався даним приміщенням для веденя підприємницької діяльності.

На теперішній час позивач має необхідність розпорядитись своїм майном. Але під час підготовки документів у нотаріуса, позивачем виявлено наявність запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме, що на вищезазначене приміщення накладено арешт на підставі повідомлення Попаснянського ВДВС б/н від 06.05.2001року, при тім власником майна в реєстрі зазначено Попаснянське ДТВП - Державне торгово-виробниче підприємство. .

У зв`язку із цим, року позивач звернувся до Попаснянського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області із листом з метою з`ясування питання можливості зняття арешту із зазначеного об`єкта та подальшого врегулювання питань щодо розпорядженням своїм майном.

12.09.2019 позивачем була отримана відповідь, якою повідомлено, щозазначений арешт на об`єкт нерухомості зняти неможливо, оскільки на теперішній час виконавче провадження знищено.

Після цього, позивачем, в порядку досудового врегулювання зазначеного питання було з`ясовано, що відповідно до даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань - діяльність Попаснянського ДТВП припинена в 2001 році, до трудового архіву ДТВП ніяких документів на зберігання не передавало.

Однак, за незалежних від позивача та інших осіб, арешт з об`єкта КП «ПСПІ» на теперішній час не знятий.

Позивач в поданому позові зазначає, що наявність активних записів в державному реєстрі про обмеження (обтяження) у вигляді арешту об`єкту Попаснянського ДТВП порушує права власності на нерухоме майно позивача, унеможливлює здійснення розпорядження своїм майном.

За викладених обставин, у поданому позові позивач просить суд зняти арешт з нерухомого майна - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений відповідно до повідомлення Попаснянського ВДВС б/н від 06.05.2001року, зазначаючи, що інший способу для захисту права власності Попаснянської територіальної громади немає, оскільки немає підстав для оскарження дій ВДВС .

Позивач та його представник до початку судового розгляду справи надали суду заяви про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримали, у повному обсязі, просили задовольнити поданий позов.

Представник відповідача також до початку розгляду справи надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Предметом даного судового розгляду є вирішення питання щодо захисту права власності фізичної особи, що регулюється положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України.

Так, відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи визначені правові положення суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Рішення Попаснянського районного суду від 24.12.2001 року.

З зазначеного рішення суду, також вбачається, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , раніше належало підприємству ОСОБА_2 ДТВП, а позивач придав на аукціоні арештованого майна , сплатив визначену суму коштів.

Позивач являється підприємцем з 1999р по теперішній час., що вбачається з копії Витягу з ЄДРЮФОП та ГФ.

З копії Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ,накладено арешт на підставі повідомлення Попаснянського ВДВС б/н від 06.05.2001року, при тім власником майна в реєстрі зазначено Попаснянське ДТВП - Державне торгово-виробниче підприємство.

При цьому, з зазначених відомостей також вбачається, що всі записи про обтяження об`єкту нерухомості внесені до реєстру з архівниї записів.

Однак, з відповіді, яку надано позивачу КУ Попаснянської міської ради «Трудовий архів територіальних громад району» - вбачається, що документи підприємства «Дежавне торгово-виробниче підприємство» на зберігання до КУ «Тродовий архів» не надходили з невідомої причини, місцезнаходження даних документів невідомо.

З відповіді, наданої позиву Попаснянським РВ ВДВС від 12.09.2019року вбачається, що зняти арешт з нерухомого майна, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 немає можливості, оскільки відомості стосовно виконавчих проваджень відносно Попаснянського Державноготоргово-виробничого підприємства в Автоматизованій системі виконавчих проваджень - відсутні.

При тім, з копії витягу з ЄДРЮФОП та ГФ вбачається, що діяльність підприємства «Державне торгово-виробниче підприємство робітничого постачання» - припинено.

А так, суд зазначає, що обставини, які були підставою для арешту зазначеного майна відпали, в зв`язку із продажом майна Попаснянського ДТВП та припиненням його діяльності, що підтверджено доказами , дослідженими судом і тому, з метою реалізації права власності територіальною громадою м. Попасна арешт з майна ДП «Попаснянське ДТВП» необхідно зняти.

При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту , що відповідає положенням ст..15,16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).

До цього ж суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» і може бути знятий за рішенням суду і певних випадках ( ст..59 ЗУ «Про виконавче провадження»)

Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст..10 ЦПК України.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено Право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави

А тому, оскільки іншого способу захисту, ніж зняття арешту з нерухомого майна позивача не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню.

У відповідності до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Керуючись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.317,319 ЦК України, ст. ст. 4, 15, 16, 30, 89, 147, 175 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Попаснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений відповідно до повідомлення Попаснянського ВДВС б/н від 06.05.2001року.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення .

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Суддя Попаснянського районного суду А.В.Архипенко