Справа № 441/1233/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1553/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , її представника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на житловий будинок та земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13.06.2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,03 га об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку на АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,03 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ 2276, виданого на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Городоцької міської ради від 14.12.1995 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку на АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,03 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ 2276, виданого на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Городоцької міської ради від 14.12.1995 року.

Визнано належним на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наступне майно:

4 дивани, 4 покривала, відпочинкові крісла 2 шт., шафи для одягу 3 шт., тахта 1 шт., 2 столи, крісла звичайні 6 шт., килими 2 шт., покриття на підлогу 1 шт., набір бокалів 8 шт., набір кришталевих рюмок 8 шт., кришталеві салатниці 2 шт., склянки для води 10 шт., чайні сервізи 2 шт., набори бокалів на ніжках 6 шт., набір тарілок трьох видів 18 шт., лампи настільні 3 шт., комод 1 шт., тумба під телевізор 2 шт., книжкова полиця та полиця під дрібні речі 2 шт., дитячі тумби 2 шт., телевізори 2 шт., кімнатна стінка 1 шт., велосипед 1 шт., морозильна камера 1 шт., холодильник 1 шт., набір каструль з нержавійки 2 шт., набір емальованих каструль 3 шт., емальовані молочні каструлі 2 шт., прихожа шафа 1 шт., штори 2 шт.; світильні люстри 6 шт., махрові полотенця 17 шт., двоярусна тарілка під печиво 1 шт., прасувальна дошка, ножна швейна машинка «Чайка» 1 шт., електрочайник, електрокавоварка, кухонний стелажник 1 шт., покривала шерстяні 2 шт., пральна машинка «Ардо» 1 шт., поличка до ванни з дзеркалом 1 шт., ванна шафка пластикова 1 шт., кухонна мийка з тумбою 1 шт., кухонний куток з столиком та стільницею 1 шт., підвісна тумба з витяжкою 1 шт., набір мисок з нержавійки 2 шт., сковорідки «Тефаль» 2 шт., дзеркало коридорне з тумбою 1 шт., умивальник керамічний 1 шт., ванні полички 2 шт., дзеркало 1 шт., набір емальованих мисок 6 шт., ковдри пухова 1 шт., ковдра вовняна 1 шт., набір кухонного приладдя 1 шт., хлібниця дерев`яна 1 шт., кахельна піч та цегла 1 шт., корзина під білизну, кухонна стінка.

Розділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виділивши в приватну власність:

ОСОБА_3 - диван 1 шт. вартістю 1200 грн., 1 покривало бежеве вартістю 100 грн., 1 шафу для одягу кутову вартістю 2500 грн., 1 тахту вартістю 500 грн., крісла звичайні 2 шт. вартістю 500 грн., килим бежевий 1 шт. вартістю 1500 грн., набір бокалів 8 шт. вартістю 800 грн., склянки для води 10 шт. вартістю 500 грн., набори бокалів на ніжках 6 шт. вартістю 250 грн., набір тарілок (синій святковий) 1 шт. вартістю 200 грн., лампи настінні 2 шт. вартістю 200 грн., тумба під телевізор (світлого кольору) 1 шт. вартістю 300 грн., книжкову полицю 1 шт. вартістю 150 грн., полицю під дрібні речі 1 шт. вартістю 600 грн., морозильну камеру 1 шт. вартістю 3000 грн., ванну полицю з дзеркалом 1 шт. вартістю 150 грн., одну штору вартістю 500 грн., світильні люстри 3 шт. вартістю 600 грн., прасувальну дошку 1 шт. вартістю 600 грн., ножну швейну машинку «Чайка» 1 шт. вартістю 700 грн., електрочайник 1 шт. вартістю 300 грн., кухонний стелажик 1 шт. вартістю 150 грн., покривала шерстяні 2 шт. вартістю 600 грн., пральна машинка «Ардо» вартістю 3000 грн.; поличка до ванни з дзеркалом 1 шт. вартістю 150 грн., ванна шафка пластикова 1 шт. вартістю 100 грн.; кухонна мийка з тумбою 1 шт. вартістю 600 гр.; кухонний куток зі столиком та стільницею 1 шт. вартістю 5000 грн.; підвісна тумба з витяжкою 1 шт. вартістю 1200 грн.; набір мисок з нержавійки 2 шт. вартістю 250 грн., сковорідку «Тефаль» 1 шт. вартістю 175 грн.; дзеркало коридорне з тумбою 1 шт. вартістю 100 грн.; умивальник керамічний 1 шт. вартістю 500 грн., набір кухонного приладдя 1 шт. вартістю 100 грн., хлібниця дерев`яна 1 шт. вартістю 250 грн.; махрові полотенця 8 шт. вартістю 112 грн.; набір кахельна піч та цегла на суму 3600 грн.; двохярусна тарілка під печиво 1 шт. 250 грн.; стіл вартістю 1000 грн., а всього - на суму 32187 грн.;

ОСОБА_1 - дивани 3 шт. вартістю 3000 грн., покривала 3 шт. вартістю 300 грн., відпочинкові крісла 2 шт. вартістю 1000 грн., шафи для одягу двох та трьох дверні 2 шт. вартістю 4000 грн.; стіл 1 шт. вартістю 1000 грн., крісла звичайні 4 шт. вартістю 1000 грн., килим 1 шт. вартістю 1500 грн., покриття на підлогу 1 шт. вартістю 2000 грн., набір кришталевих рюмок 8 шт. вартістю 500 грн., кришталеві салатниці 2 шт. вартістю 700 грн., чайні сервізи 2 шт. вартістю 1600 грн., набір тарілок двох видів 12 шт. вартістю 300 грн., комод 1 шт. вартістю 400 грн.; дитячу тумбу 1 шт. вартістю 300 грн., телевізори 2 шт. вартістю 500 грн.; кімнатна стінка вартістю 5000 грн.; велосипед 1 шт. вартістю 300 грн.; електрокавоварка 1 шт. вартістю 500 грн.; набір емальованих мисок 6 шт. вартістю 350 грн., ковдра пухова та вовняна 2 шт. вартістю 700 грн., корзина під білизну вартістю 150 грн.; кухонна стінка вартістю 1000 грн.; холодильник 1 шт. вартістю 2500 гр., набір каструль з нержавійки 2 шт. вартістю 500 грн., набір емальованих каструль 3 шт. вартістю 500 грн.; дві емальовані молочні каструлі вартістю 200 грн.; прихожа (шафа) вартістю 150 грн.; 1 штора вартістю 500 грн., світильні люстри 3 шт. вартістю 600 грн., махрові полотенця 8 шт. вартістю 112 грн., дитячу тумбу вартістю 300 грн.; кахельна піч та цегла на суму 3600 грн., а всього - на суму 31462 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4000 грн. витрат на правничу допомогу, 1328 грн. 42 коп. судового збору, 5200 грн. витрат за проведення експертизи, а всього - 10528 грн. 42 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання за ним права особистої власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку - відмовлено.

Рішення суду в частині, що стосується поділу нерухомого майна та розподілу судових витрат, оскаржив ОСОБА_1 в особі свого представника - ОСОБА_5 , просить рішення в цій частині скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права і ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити, визнавши за ним право особистої власності на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,03 га за адресою: АДРЕСА_1 , а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поділ цього нерухомого майна - відмовити, судові витрати покласти на ОСОБА_3 .

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що спірний житловий будинок ОСОБА_1 отримав в дар від своєї матері ОСОБА_6 у 1986 року і саме виключно за рахунок матеріальних заощаджень батьків та коштів матері було проведено реконструкцію будинку.

Звертає увагу, що під час проведення реконструкції будинку позивач не працювала, оскільки була вагітною, а пізніше, здійснювала догляд за дітьми, тому не могла ні матеріально, ні будь-яким іншим способом брати участь у реконструкції будинку, а він ( ОСОБА_1 ) усі зароблені кошти витрачав на утримання сім`ї, а не на ремонт будинку.

Зазначає, що його доводи підтвердженні показаннями свідків, яким суд не дав належної правової оцінки, а доводи позивача - це лише її пояснення, не підтверджені жодним доказом.

Крім того, апелянт наголошує, що земельна ділянка, яка надана йому безоплатно у власність за рішенням ради в процесі приватизації землі, відповідно до вимог закону, які судом першої інстанції не враховано при вирішенні спору в цій частині, не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою власністю.

Також апелянт вважає, що суд порушив вимоги ст.ст.133, 141 ЦПК України при розподілі судових витрат.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 03.08.2018 року для розгляду цивільної справи №441/1233/16-ц (провадження №22-ц/783/2460/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Ванівського О.М., суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19.10.2018 року цивільна справа №441/1233/16-ц одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду цивільної справи №441/1233/16-ц (провадження №22-ц/811/1553/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.06.1984 року, який було розірвано за рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 20.05.2014 року (а.с.13, 27 т.1).

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12 т.1).

Предметом спору в оскаржуваній апелянтом частині рішення є житловий будинок по АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 06.04.1993 року на підставі рішення виконкому Городоцької міської ради народних депутатів від 28.01.1993 року №23 (а.с.74 т.1), та земельна ділянка площею 0,03 га за цією ж адресою з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, яка надана ОСОБА_1 безоплатно у власність на підставі рішення Городоцької міської ради народних депутатів №763 від 14.12.1995 року, про що видано Державний акт серії ЛВ 2276 від 17.01.1996 року (а.с.10,75 т.1).

Будівництво будинку проводилось згідно з рішенням міськвиконкому від 26.02.1988 року №73 (а.с.9 т.1), яким дозволено ОСОБА_1 провести капітальний ремонт будинку по АДРЕСА_1 в межах існуючого фундаменту з частковою заміною будівельних конструкцій.

Вказаний будинок був прийнятий в експлуатацію 28.01.1993 року за рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради народних депутатів від 28.01.1993 року №23 (а.с.6-7 т.1).

Будинок складається з двох поверхів житловою площею 73,2 кв.м., загальною площею 153,5 кв.м.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 18.05.2017 року (а.с.92-113 т.1), дійсна вартість будинку становить 1341345 грн.

До реконструкції, будинок був дерев`яний, складався з однієї кімнати житловою площею 12,8 кв.м. та кухні, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи (а.с.31-34), в яких, зокрема, міститься договір дарування цього будинку, укладений 14.02.1986 року між ОСОБА_6 (дарувальником) та ОСОБА_1 (обдаровуваним).

Сторони зареєстровані у цьому будинку з 06.08.1987 року (а.с.27, 60-61 т.1), а їхні діти - з народження.

Статтею 22 КпШС України, яка була чинною на момент будівництва спірного будинку та оформлення права власності на нього, було визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Статтею 24 КпШС України було передбачено, що майно, яке одержане в дар під час шлюбу, є особистою власністю кожного з подружжя.

При цьому, за нормою статті 25 КпШС України, майно, яке було власністю одного з подружжя, могло бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя, якщо за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 57, 60, 62, 63, 70 СК України (2004 року), ч.3 ст.368, ч.2 ст.372 ЦК України (2004 року).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст.68 СК).

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом другим частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.1 ст.62 СК).

Отже, з урахуванням наведених вище норм закону й тієї обставини, що старий дерев`яний однокімнатний житловий будинок, який ОСОБА_1 отримав в дар від своєї матері, було фактично демонтовано, а замість нього збудовано новий двоповерховий будинок, в якому сторони з дітьми увесь час проживали, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей новий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки його було збудовано під час шлюбу в інтересах сім`ї та спільними зусиллями подружжя, незалежно від того, що позивач, будучи працевлаштованою, на той час не мала самостійного заробітку (доходу), так як знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років та вела домашнє господарство.

Таким чином, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що новий будинок є його особистою власністю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки належний йому на праві особистої власності старий будинок хоч і мав якусь матеріальну цінність, але ОСОБА_1 його демонтував, а не продав для того, щоб отримані від продажу грошові кошти використати у процесі створення нового об`єкта нерухомого майна, крім цього, стороною ОСОБА_1 не доведено, що під час будівництва нового будинку були використані його особисті грошові кошти.

Та обставина, що батьки ОСОБА_1 , можливо, допомагали при будівництві нового будинку, не має вирішального значення для даного спору, оскільки, якщо така допомога, в тому числі й матеріальна, і надавалась батьками, то вона надавались для сім`ї ОСОБА_1 , а не особисто йому.

Отже, в цій частині суд першої інстанції правильно вирішив спір, визнавши спірний житловий будинок об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, виділивши кожному з них по 1/2 частині будинку, і правових підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині немає.

Однак, в іншій частині, при вирішенні спору щодо земельної ділянки, суд допустив порушення норм матеріального права, виходячи з наступного.

Законом України №2913-VІ від 11.01.2011 року статтю 61 СК України було доповнено новою частиною п`ятою, згідно з якою, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя було житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Ця норма виключена із статті 61 СК України Законом №4766-VІ від 17.05.2012 року, яким, власне, і доповнено частину першу статті 57 СК України новим пунктом 5 про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Отже, до внесення змін Законом України №2913-VІ від 11.01.2011 року у статтю 61 СК України, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, не могла бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка рішенням Городоцької міської ради народних депутатів №763 від 14.12.1995 року була надана відповідачу ОСОБА_1 безоплатно у власність із земель комунальної власності, шляхом її приватизації, тому ця земельна ділянка не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, що приватизація земельної ділянки відбулась під час шлюбу.

Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального права не врахував, а тому оскаржуване рішення в частині визнання земельної ділянки площею 0,03 га, яка відповідно до державного акту серії ЛВ 2276 від 17.01.1996 року належить на праві особистої власності відповідачу ОСОБА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та її поділ між сторонами, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3 .

Що ж стосується розподілу судових витрат, то правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в цій частині немає, оскільки оплата позивачем ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн. підтверджується квитанцією №135 від 09.09.2016 року (а.с.138 т.1), а надання позивачеві таких витрат на вказану суму підтверджується договором про надання правової допомоги, свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю та ордером (а.с.35, 36, 230 т.1), та детальним розписом витрат (а.с.234 т.1) у формі акта приймання-передачі виконаних робіт із: складання позовної заяви та клопотання про призначення експертизи (1500 грн.), складання адвокатського запиту про витребування документів (200 грн.), представництва інтересів позивача в судових засіданнях (1000 грн.), складання заяви про розподіл рухомого майна (1300 грн.).

Судовий збір у розмірі 1328 грн. 42 коп., присуджений позивачу з відповідача, відповідає розміру ставки судового збору за вимогу майнового характеру щодо 1/2 частини будинку, сплачену позивачем ОСОБА_3 при поданні позовної заяви, яка задоволена судом у повному обсязі.

Безпідставними є також доводи апелянта про неправильність обрахунку витрат за проведення призначеної судом експертизи, оскільки загальна вартість експертизи становить 10400 грн. (а.с.139 т.1), однак, судом присуджено позивачу ОСОБА_3 лише половину понесених нею витрат по оплаті експертизи, оскільки інші питання, окрім визначення вартості будинку, стосуються його поділу та поділу земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 червня 2016 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 про визнання земельної ділянки площею 0,03 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_1 на підставі державного акту про право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 17.01.1996 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки за кожним із них, - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.