Справа № 297/2430/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 29 травня 2018 р. (у складі судді Гал Л.Л.) за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі - Банк), звернувся до суду з позовом у жовтні 2017 р.

Просив:

-у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №72506/1 від 25 червня 2007 р., що станом на 10.08.2017 р. становить 10 559,87 доларів США, що еквівалентно 271 647,41 грн., із яких 7 119,19 доларів США (еквівалент 183 137,62 грн.) - заборгованість за основним боргом; 3 096,79 доларів США (еквівалент 79 663,38 грн.) - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 5,71 доларів США (еквівалент 146,89 грн.) - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 338,18 доларів США (еквівалент - 8 699,51 грн.) - нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 26 червня 2007 р. державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Мирончук О.В. у реєстрі за № 2-2280, а саме: нежитлову будівлю радіо та швейного цеху під літ. А, яка складається із 30 приміщень площею 864,0 м2 та 3-х підвальних приміщень, площею 215,2 м2, загальна площа - 1 049,2 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 959, виданого 18.05.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., як спадкоємцю іпотекодавця- ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки через проведення прилюдних торгів у рамках виконавчого провадження, за початковою ціною, що буде визначена незалежним експертом - суб`єктом оціночної діяльності на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна;

-стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 4 074, 71 грн. у відшкодування судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 25 червня 2007 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №72506/1, згідно з умовами якого позичальнику було надано на умовах забезпеченості, повернення платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 27 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних із порядком погашення, визначеним кредитним договором.

У забезпечення виконання позичальником узятих на себе зобов`язань щодо повернення сум боргу за кредитним договором між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як іпотекодавцями було укладено іпотечний договір, посвідчений 26 червня 2007 р. Предметом іпотеки виступило нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля радіо та швейного цеху під літ. А, яка складається із 30 приміщень площею 864,0 м2 та 3-х підвальних приміщень, площею 215,2 м2, загальна площа - 1 049,2 м2, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ».

Станом на 10 серпня 2017 р. заборгованість позичальника за кредитним договором не погашена та становить 10 559,87 доларів США, що еквівалентно 271 647,41 грн. і складається із: 7 119,19 доларів США - заборгованість за основним боргом; 3 096,79 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 5,71 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 338,18 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 майновий поручитель ОСОБА_3 помер.

19 травня 2017 р. Банком отримано лист від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про те, що 18.05.2017 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на предмет іпотеки на ім`я ОСОБА_1 .

За таких обставин Банк указує, що особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Банк надіслав 08.06.2017 р. ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень зобов`язань.

Банк вважає, що має всі законні підстави для захисту свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Берегівського районного суду від 29 травня 2018 р. позов задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 26 червня 2007 р. державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Мирончук О.В. у реєстрі за № 2-2280, а саме: нежитлову будівлю радіо та швейного цеху під літ. А, яка складається із 30 приміщень площею 864,0 м2 та 3-х підвальних приміщень, площею 215,2 м2, загальна площа - 1 049,2 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 959, виданого 18.05.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., як спадкоємцю іпотекодавця - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 72506/1 від 25.06.2007 р., розмір якої становить 10 559, 87 доларів США, що в еквіваленті за офіційний курсом НБУ станом на 29.05.2018 р. становить - 276 135, 32 грн., із яких: 7 119,19 доларів США - заборгованість за основним боргом; 3 096,79 доларів США - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 5,71 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 338,18 доларів США - 8 699,51 грн. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки через проведення прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження, за початковою ціною, що буде визначена незалежним експертом - суб`єктом оціночної діяльності на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити в повному обсязі.

Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-Банк звернувся до суду з позовом із пропуском шестимісячного строку, передбаченого ст.1281 ЦК України з дня, коли Банку стало відомо про смерть іпотекодавця і відкриття спадщини. Висновок суду першої інстанції про звернення Банку до суду в межах строків позовної давності не відповідає доказам, наявним у справі та приписам матеріального закону. Банк дізнався про смерть іпотекодавця 05 жовтня 2016 р.;

-відмова суду першої інстанції у закритті провадження у справі є необґрунтованою;

-кредитні зобов`язання ОСОБА_2 перед Банком у частині тіла кредиту в розмірі 9 658,48 доларів США, відсотків у розмірі 1 057,19 доларів США та пені в розмірі 1 506,07 доларів США + 45,24 доларів США є виконаними, таке виконання прийнято стягувачем як належне. Відтак повторне звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення тієї ж заборгованості свідчить про подвійну відповідальність, що заборонено ст.61 Конституції України. Тим паче, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення всього залишку заборгованості по тілу кредиту вже мало місце;

-кінцевим терміном повернення кредиту згідно з умовами кредитного договору є 24 червня 2010 р., а з позовом Банк звернувся 27 жовтня 2017 р., тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якої відповідач заявляла в суді першої інстанції;

-із наданого Банком розрахунку заборгованості не можливо встановити період, за який нараховані відсотки. Крім того, пеню нараховано на заборгованість по відсотках, які підлягали сплаті у жовтні 2012 р. - січні 2014 р., тобто поза межами однорічного строку позовної давності.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд констатував, що спадкоємець ОСОБА_1 відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя (Банку) в межах вартості предмета іпотеки - нежитлової будівлі радіо та швейного цеху. Заборгованість за кредитним договором №72506/1 від 25.06.2007 р. не погашена в повному обсязі, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.12.2014 р. і відкритими виконавчим провадженням на виконання цього рішення. За таких умов суд визнав позовні вимоги обґрунтованими.

Із матеріалів справи видно, що 25 червня 2007 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 72506/1 (а.с.8-10). У забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між Банком із однієї сторони та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого Банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: не житлова будівля радіо та швейного цеху, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1049,2 кв. м (а.с.11-13).

ОСОБА_3 (майновий поручитель) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.14).

18 травня 2017 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу надав інформацію керуючим органам Банку про видачу свідоцтва про право на спадщину за померлим ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.15,16,17).

08.06.2017 р. Банк звернувся до ОСОБА_1 як спадкоємиці майнового поручителя із вимогою про усунення порушення зобов`язання (а.с.18-19, 20,21).

ОСОБА_1 на заперечення позиції Банку вказала, що останній знав про смерть майнового поручителя ще в жовтні 2016 р. (а.с.60).

Рішенням Берегівського районного суду від 14 серпня 2013 р. позов Банку було задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №2-2288 від 26.06.2007 р., а саме: нерухоме майно - нежитлову будівлю радіо та швейного цеху, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1049,2 кв. м у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 72506/1 від 25.06.2007 р., що загалом складає 12 266,98 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на момент ухвалення судового рішення складало 98 049,97 грн. (а.с.66-67).

05.08.2014 р. на виконання указаного судового рішення було відкрито виконавче провадження (а.с.68).

20.03.2017 р. головним державним виконавцем Берегівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з перерахуванням боржником 02.02.2017 р. боргу в розмірі 98 049,97 грн. (а.с.69-70).

Судом першої інстанції було констатовано, що спадкоємець ОСОБА_1 відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя (Банку) в межах вартості предмета іпотеки - нежитлової будівлі радіо та швейного цеху. Заборгованість за кредитним договором №72506/1 від 25.06.2007 р. не погашена в повному обсязі. Відтак, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Щодо доводів відповідача про пропуск Банком строків для звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки саме щодо спадкоємця померлого майнового поручителя необхідно зауважити наступне.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом із тим, положення указаної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується, що саме відповідач ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 отримала у спадщину нежитлове приміщення, нежилу будівлю радіо та швейного цеху, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1049,2 кв. м (а.с.17). Саме це майно було передано померлим ОСОБА_3 в іпотеку Банку відповідно до іпотечного договору від 27.06.2007 р. (а.с.11-13) на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між Банком і ОСОБА_2 25 червня 2007 р. (а.с.8-10).

Отже, прийнявши спадщину за померлим ОСОБА_3 , відповідач узяла на себе зобов`язання задовольнити вимоги кредитора (якщо такі є) у межах вартості отриманого нею у спадщину майна.

Відтак у таких спірних правовідносинах необхідно встановити, чи не пропущено кредитором строк для пред`явлення вимог до спадкоємців боржника.

Положеннями ст.1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, норма матеріального закону пов`язує виникнення у кредитора право вимоги до спадкоємців боржника саме з моменту отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч.1 ст.1281 ЦК). У випадку якщо кредитор не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, то право вимоги до спадкоємців виникає із того дня коли кредитор дізнався про прийняття спадщини або про одержання свідоцтва про право на спадщину (ч.3 ст.1281 ЦК України).

У нашому випадку до спірних правовідносин належить застосувати положення ч.2 ст.1281 ЦК України.

Так, Банк із листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу в травні 2017 р. довідався про отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за померлим ОСОБА_3 , який виступав майновим поручителем (а.с.15).

У червні 2017 р. Банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення зобов`язання (а.с.18-19). Належить відмітити, що така вимога була надіслана рекомендованим повідомленням (а.с.20), однак повернулася до Банку з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.21).

Отже Банк дізнався про отримання спадкоємцем боржника свідоцтва про право на спадщину 19 травня 2017 р., саме свідоцтво було видане 18 травня 2017 р., а 08 червня 2017 р. (тобто через місяць) відповідна вимога була надіслана спадкоємцю боржника.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Отже, Банк дотримався строку передбаченого нормою матеріального закону, і набув право вимоги до спадкоємця боржника в межах отриманого в спадок майна.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, суперечні обставинам справи, письмовим доказам і нормам матеріального закону, який регулює спірні правовідносини.

Щодо доводу апеляційної скарги про те, що кредитні зобов`язання ОСОБА_2 перед Банком у частині тіла кредиту в розмірі 9 658,48 доларів США, відсотків у розмірі 1 057,19 доларів США та пені в розмірі 1 506,07 доларів США + 45,24 доларів США є виконаними, таке виконання прийнято стягувачем як належне, належить відмітити наступне.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Берегівського районного суду від 14 серпня 2013 р. позов Банку було задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №2-2288 від 26.06.2007 р., а саме нерухоме майно - не житлову будівля радіо та швейного цеху, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1049,2 кв. м у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 72506/1 від 25.06.2007 р., що загалом складає 12 266,98 доларів США, що згідно з офіційного курсу НБУ на момент ухвалення судового рішення складало 98 049,97 грн. (а.с.66-67).

05.08.2014 р. на виконання указаного судового рішення було відкрито виконавче провадження (а.с.68).

20.03.2017 р. головним державним виконавцем Берегівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з перерахуванням боржником 02.02.2017 р. боргу в розмірі 98 049,97 грн. (а.с.69-70).

Також у ході проведення виконавчих дій із примусового виконання виконавчого листа №2-4201/11 боржником ОСОБА_2 на рахунок Банком було перераховано суму в розмірі 22 700,97 грн.

Отже Банк визнає, що на їх рахунки надійшла сума в еквіваленті 4 453,95 доларів США в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Однак, у цьому випадку не можна вважати, що боржником було погашено кредитну заборгованість у повному обсязі.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такі самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такі самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Рішенням суду першої інстанції у 2013 р. кредитну заборгованість було стягнуто в доларах США, відтак у ході виконання судового рішення, державним виконавцем у 2017 р. усі суми, які надходили на виконання судового рішення у гривнях мали бути визначені в грошовому еквіваленті в іноземній валюті, відтак зарахування на користь Банку в рамках виконавчого провадження суми кредитної заборгованості в розмірі 98 049,97 грн., ще не свідчить про повне виконання зобов`язань згідно з рішенням Берегівського районного суду від 14 серпня 2013 р.

Відтак, Банк має право на залишок суми непогашеної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, однак через смерть майнового поручителя, лише в межах спадкового майна отриманого відповідачем.

Довід апеляційної скарги про те, що кінцевим терміном повернення кредиту згідно з умовами кредитного договору є 24 червня 2010 р., а з позовом Банк звернувся 27 жовтня 2017 р., тобто зі спливом строку позовної давності, не заслуговує на увагу, оскільки до спірних правовідносин застосовуються не загальні положення про сплив строків позовної давності, а спеціальні норми матеріального закону, а саме положення ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення вимог до спадкоємців.

Банком на обґрунтування наявності у позичальника по кредитному договору заборгованості як у суді першої інстанції (а.с.6-7), так і в суді апеляційної інстанції (а.с.177) був наданий розрахунок заборгованості.

Підстав ставити ці розрахунки під сумнів немає, оскільки відповідач заперечуючи їх, не надав жодних належних і допустимих доказів у спростування таких.

Колегія суддів констатує, що суд ухвалив законне та справедливе рішення. Підстав для його скасування не має. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Берегівського районного суду від 29 травня 2018 р. залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 17 вересня 2019 р.

Судді: