Справа №403/82/19
Провадження №2/403/90/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого: Годованець І. А.

при секретарі: Дорошенко В.В.

з участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Устинівка в режимі відеоконференції з Долинським районним судом Кіровоградської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від частки у спадщині, визнати у частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частку земельної частки (пай),-

В С Т А Н О В И В :

Позивачем ОСОБА_1 подано до суду позовну заяву до відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від частки у спадщині, визнати у частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частку земельної частки (пай). Позовні вимоги мотивуються тим, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У судовому засіданні в режимі відеоконференції з Долинським районним судом Кіровоградської області позивач ОСОБА_1 та представник позивача (адвокат) Гончаренко Віталій Олексійович вважають, що позовні вимоги до ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від частки у спадщині, визнати у частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частку земельної частки (пай) підлягають задоволенню, так як якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. До спірних правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсною заяви про відмову від частки у спадщині, визнати у частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частку земельної частки (пай) не визнає у повному обсязі, як необґрунтовані та на підставі поданої до суду заяви просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові, так як позовна давність - це строк, у межах якого ОСОБА_1 мала право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Заслухавши учасників справи, судом встановлено наступні обставини. Згідно ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року , Законом України «Про нотаріат» та іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року. Захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення;

стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом (ч.1 ст.6 ЦК Української РСР, 1963 року).

Статтею 525 ЦК Української РСР, 1963 року визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.524 ЦК УРСР, 1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У актовому записі про народження дитини Устинівського райбюро ЗАГС Кіровоградської області за №48 від 05 квітня 1961 року, ОСОБА_1 , народилася: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Чевель Старовижівського району Волинської області, батьками записано: батько: ОСОБА_4 , мати: ОСОБА_5 .

У актовому записі про народження дитини Ново-Устинівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області за №3 від 15 січня 1954 року, ОСОБА_6 , народилася: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с. Ново-Устинівка Устинівського району Кіровоградської області, батьками записано: батько: запис відсутній, мати: ОСОБА_5 .

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 16 червня 1974 року, після укладення шлюбу присвоєно прізвище: чоловікові: ОСОБА_7 ; дружині: ОСОБА_6 актовий запис про укладення шлюбу Криничненської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області за №12 від 16 червня 1974 року).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про смерть за №4 від 22 січня 1997 року Криничненської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області).

ОСОБА_1 та ОСОБА_10 є спадкоємцями за законом першої черги на спадкове майно матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, 1963 року, так як при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК Української РСР, 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК Української РСР, 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Згідно матеріалів спадкової справи за №215; почато: 08 серпня 2000 року; закінчено: 04 вересня 2000 року ; до спадкового майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі поданої ОСОБА_3 до нотаріальної контори заяви про прийняття спадкового майна нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04 вересня 2000 року державним нотаріусом Устинівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, на спадкове майно матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем за законом є дочка, ОСОБА_3 . Спадкове майно складається із земельної частки (пай), площею 8.81 га розташованої на території Криничненської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області.

Статтею 553 ЦК Української РСР, 1963 року передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР, 1963 року). Відповідно абз.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно матеріалів спадкової справи за №215; почато: 08 серпня 2000 року; закінчено: 04 вересня 2000 року ; до спадкового майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , 25 липня 2000 року ОСОБА_1 подано державному нотаріусу Устинівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області заяву про відмову від спадщини. У заяві зазначено: Я, ОСОБА_1 відмовляюся від спадщини на земельну частку (пай), що належить матері ОСОБА_5 на користь сестри ОСОБА_3 . Заява нотаріально посвідчена 25 липня 2000 року секретарем виконкому Криничненської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, реєстровий номер:119.

Із системного аналізу положень статей 548, 549, 554 ЦК Української РСР, 1963 року слідує, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець є таким, що прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

На підставі матеріалів справи та матеріалів спадкової справи до спадкового майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що ОСОБА_1 подала нотаріусу нотаріально посвідчену письмову заяву про відмову від спадщини на земельну частку (пай), що належить матері ОСОБА_5 на користь сестри ОСОБА_3 . Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як спадкоємець є таким, що прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Умовами ст.553 ЦК УРСР, 1963 року визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР, 1963 року). Право відмовитись від спадщини надане як спадкоємцям за законом, так і спадкоємцям за заповітом. He допускається відмова від спадщини, якщо спадкоємець подав у нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття ним спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину. Відмова від спадщини без вказівки, на користь кого спадкоємець відмовляється від спадщини, спричиняє ті ж наслідки, що й неприйняття спадщини. Спадкоємці, відмовляючись від спадщини, можуть одночасно заявити, що вони відмовляються від своєї частки на користь інших осіб. При цьому до кола цих осіб включаються тільки спадкоємці за законом або за заповітом, закликані до успадкування. Згідно ст.554 ЦК УРСР, 1963 року, в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

У позовній заяві ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання недійсною заяви про відмову від частки у спадщині, визнати у частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частку земельної частки (пай) обґрунтовуються правовими нормами ЦК України, 2004 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно з ч.ч.5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм. Відповідно до висновку Верховного Суду від 18 січня 2018 року, викладеного у справі №556/1354/15-ц, за змістом ч.ч.4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК (2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Спадкові відносини виникають із моменту відкриття спадщини. Як ч.2 ст.1220 ЦК, так і ст.525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004 року, а в разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним зі спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Таким чином, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України, 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. А отже, у справі за спірними правовідносинами між сторонами підлягають застосуванню положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року, а не ЦК України, 2004 року, так як закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. При встановлених обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від частки у спадщині, визнати у частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частку земельної частки (пай)задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР, 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст.74 ЦК УРСР, 1963 року, вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. У ст.76 ЦК УРСР, 1963 року, визначено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (ст80 ЦК УРСР, 1963 року). Відповідно до ст.ст.256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Згідно з пунктом 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. А отже, заява відповідача ОСОБА_3 від 05 травня 2019 року про застосування до спірних правовідносин з позивачем ОСОБА_1 строку позовної давності є окремою підставою для відмови у позові, так як позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,- В И Р І Ш И В : У позовних вимогах відмовити. Відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від частки у спадщині, визнати у частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та визнати в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частку земельної частки (пай). Судові витрати позивачу ОСОБА_1 не відшкодовуються, так як у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. На рішення може бути подано апеляційну скаргу на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Устинівського районного суду

Кіровоградської області І. А. Годованець