КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/4198/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕКС НАВІГАТОР" на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Петришин Н.М. 11 червня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕКС НАВІГАТОР", третя особа: державний реєстратор Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" Павлік Анастасія Юріївна про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності,-

встановив:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації за ТОВ "ЛЕКС НАВІГАТОР" права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати запис про право власності.

Вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2005 року між нею та АКБ "ТАС-КОМЕРЦБАНК" укладений кредитний договір, з метою забезпечення якого в іпотеку передано зазначену вище квартиру.

В березні 2019 року отримала від ТОВ "ЛЕКС НАВІГАТОР" повідомлення, що останнє є новим кредитором у зобов`язаннях за кредитним договором та іпотечним забезпеченням, а 14 травня 2019 року державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію за цією особою права власності на квартиру.

Одночасно із позовною заявою подана заява про забезпечення позову, у якій просить накласти заборону відчуження на квартиру та заборонити ТОВ "ЛЕКС НАВІГАТОР" користуватися, володіти та розпоряджатися нею.

Необхідність у забезпеченні позову обґрунтовує тим, що відповідач може відчужити квартиру, що призведе до збільшення судових спорів та ускладнить захист порушеного права.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року заяву задоволено частково, накладено заборону на відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ТОВ "ЛЕКС НАВІГАТОР".

Не погодившись з постановленою ухвалою, ТОВ "ЛЕКС НАВІГАТОР" подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу в частині накладення заборони на відчуження квартири скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі посилається на те, що всупереч судової практики суд наклав заборону відчуження, а не арешт.

Зазначає, що судом не вирішено питання зустрічного забезпечення.

Вказує, що вживаючи заходів забезпечення позову, суд не з`ясував, чи не вплине це на господарську діяльність товариства.

Посилається на недоведеність обставини, що невжиття заходів забезпечення позву може ускладнити виконання рішення суду у цій справі.

Посилається на те, що ухвала належним чином не обґрунтована.

В судовому засіданні представник скаржника Гербеда Г.Г. доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до части 1 та 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи заяву та накладаючи заборону відчуження, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на підстави та предмет спору доводи заяви дають підстави уважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Забороною вчинення певних дій по суті є більш конкретизовані види дій щодо яких встановлено заборону на їх вчинення.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не вказує, яким чином наявність встановленої судом заборони, з урахуванням її тимчасового характеру, порушує його права і свободи. При цьому суд враховує, що квартира є майном, яке здатне зберігати свою цінність.

Посилання на втручання в господарську діяльність безпідставне, при цьому суд зазначає, що господарські права не превалюють над цивільними. Суд першої інстанції не приймав рішень, які б вливали на процес прийняття рішень юридичною особою, порядку її функціонування тощо.

Доводи про не співмірність заходу забезпечення позову не знаходять свого підтвердження з огляду на те, що предметом спору є законність та правомірність набуття кредитором права власності на предмет забезпечення.

Щодо посилання на недоведеність обставини, що невжиття заходів забезпечення позву може ускладнити виконання рішення суду у цій справі, то суд апеляційної інстанції вище вже зазначав про таку оціночну підставу як "спроможна вірогідність".

Доводи про неналежне обґрунтування ухвали не знайшли свого підтвердження. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції установив підстави позову та заяви про вжиття заходів забезпечення позову, послався на процесуальний закон, який регулює вирішення питання та навів свої висновки щодо необхідності відхилення одних вимог і задоволення інших.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржувана ухвала в належні мірі є обґрунтованою та містить мотиви прийняття конкретного рішення судом.

Щодо зустрічного забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-5 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Тобто, зустрічним забезпеченням є заходи, які вживаються судом з метою гарантування відшкодування збитків, що можуть бути спричинені забезпеченням позову. Зустрічне забезпечення поділяється на обов`язкове та таке, що вживається за ініціативою суду.

Ураховуючи, що, як зазначено вище, відповідач не вказує, яким чином наявність заборони відчуження, з урахуванням його тимчасового характеру, порушує його права і свободи, не визначає, яким чином така заборона спроможна спричини збитки, а також з огляду на те, що відсутні передбачені законом підстави для вирішення питання про обов`язкове зустрічне забезпечення, суд апеляційної інстанції уважає відповідні доводи апеляційної скарги безпідставними та відхиляє їх.

Щодо посилання на судову практику щодо розгляду заяв про забезпечення позову, у зв`язку із чим мало б бути вирішено питання про арешт, а не про заборону вчинення дій, суд апеляційної інстанції зазначає, що учасники справи на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами. Заборона вчиняти дії є вказівкою для особи утриматися від певних дій, а іншим особам, які можуть у визначених законом випадках залучатися для вчинення цієї дії, врахувати встановлені заборони.

Стовно заяви ОСОБА_1 , яка подана 17 липня 2019 року, про відмову від позову та про визнання апеляційної скарги на ухвалу від 11 червня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

У межах цього апеляційного провадження апеляційний суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про відмову позивача від позову і прийняття/неприйняття такої відмови, оскільки апеляційне провадження відкрито щодо ухвали про забезпечення позову.

Щодо заяви в частині визнання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно із частиною 4 статті 364 ЦПК України визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи, проте не є самостійною підставою для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки ухвала суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕКС НАВІГАТОР" залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 липня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова