Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2035/15-ц
Провадження № 4-с/376/8/2019
У Х В А Л А

"24" вересня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Клочка В.М.,

при секретарі судових засідань Щур Л.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали скарги представника ОСОБА_1 , адвоката Стрикаля Олександра Васильовича на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедик Тетяни Володимирівни,

встановив:

Представник скаржника ОСОБА_1 , адвокат Стрикаль Олександр Васильович звернувся до суду з указаною скаргою, в обґрунтування якої зазначив наступне.

На примусовому виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавчий лист №376/2035/15-ц, виданий 24 грудня 2015 року Сквирським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , щомісячно аліменти в розмірі 2000,00 грн. на утримання дружини, ОСОБА_1 , до досягнення сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, починаючи з 25.09.2015 року.

22 лютого 2018 року головний державний виконавець Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кедик Т.В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження №51540965.

Із матеріалів виконавчого провадження та постанови про закінчення ВП №51540965, вбачається, що на момент винесення головним державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кедик Т.В. даної постанови у ОСОБА_4 існувала заборгованість зі щомісячної сплати аліментів в розмірі 2000,00 грн. на утримання дружини ОСОБА_1 до досягнення сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, починаючи з 25.09.2015 року.

В описовій частині постанови зазначено, що закінчився передбачений законом строк для даного виду стягнення. Заборгованість на 01.01.2017 становить 30333,30 грн.. Крім того, було повідомлено, що стягувач має право звернутися до суду з відповідною заявою про стягнення заборгованості.

Вважає,що державний виконавець не мала права 22.02.2018 року закінчувати ВП №51540965 до повного погашення ОСОБА_1 заборгованості із періодичних платежів, дії головного державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кедик Т.В. є неправомірними та такими, що порушують ЗУ «Про виконавче провадження» та права та інтереси скаржника, як учасника виконавчого провадження.

До того ж, з матеріалів ВП №51540965 вбачається, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 22 лютого 2018 року не була надіслана на адресу ОСОБА_1 .: АДРЕСА_2 .

Скаржник дізналася про порушення своїх прав 24 липня 2019 року, коли ознайомилася в Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з матеріалами виконавчого провадження ВП №51540965, про що свідчить власноручна написана нею розписка.

З урахуванням наведеного, представник скаржника, адвокат Стрикаль О.В. просив поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії державного виконавця; визнати дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедик Т.В. щодо закінчення виконавчого провадження №51540965 неправомірними; зобов`язати державного виконавця скасувати незаконну постанову Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 22 лютого 2018 року про закінчення виконавчого провадження та відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №376/2035/15-ц, виданого 24 грудня 2015 року Сквирським районним судом Київської області.

Скаржник ОСОБА_1 , її представник, адвокат Стрикаль О.В. звернулися до суду із заявами, в яких просять суд розглянути справу в їхній відсутності за наявними у справі доказами, скаргу підтримують у повному обсязі та просять її задовольнити.

Головний державний виконавець Кедик Т.В. та боржник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належно. Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення її прав або свободи.

Згідно ч.5 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.123 Цивільного процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч.3 ст.124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд вважає поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії державного виконавця, оскільки скаржник дізналася про порушення своїх прав 24 липня 2019 року, про що свідчить власноручна написана нею розписка.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями. які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Одним із принципів діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є обов`язковість виконання рішень (ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Закон України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця вживати усілякі заходи для захисту інтересів стягувача, виконувати свою роботу своєчасно, неупереджено та ефективно; надає йому право самостійно одержувати інформацію для проведення виконавчих дій.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Відповідно до ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягненню на майно боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувану і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власного ініціативою; і інших передбачених законом випадках.

Пунктом 12 розділу X Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 (далі - Інструкція) встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувана і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання (п. 15 Інструкції).

Згідно з п.19 Інструкції, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, щo сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Пунктом 20 Інструкції визначено, що у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження.

Спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів (а не про стягнення заборгованості) вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.2-4,9 ст.71 Закону).

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду законодавство передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст.187, ч.3 ст.194 СК України).

У ВП №51540965 стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, починаючи з 25.09.2015 року відбувалося за рішенням суду.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Зважаючи на викладене, виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження», сам факт наявності у ОСОБА_2 заборгованості по аліментам за період з 25.09.2015 року по 01.01.2017 року, згідно розрахунку державного виконавця від 22.02.2018 №11882, розмір якої ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду.

Зважаючи на це, обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено що, державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

З вище викладеного вбачається, що головний державний виконавець Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кедик Т.В., виконуючи рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року у справі №376/2035/15-ц, порушив визначений законом порядок його виконання.

За таких умов, його дії по примусовому виконанню рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року по справі № 376/2035/15-ц є протиправними, а постанова про закінчення виконавчого провадження №51540965 підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження", рішення дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 41 Закону України „Про виконавче провадження, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.12,13,81,89,122-127,

260,263,447,448,450,451,453 ЦПК України, ст. 194, 195, 197 СК України,

Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ухвалив:

Скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Стрикаля Олександра Васильовича на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедик Тетяни Володимирівни задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедик Тетяни Володимирівни щодо закінчення виконавчого провадження №51540965.

Зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києвіскасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №51540965 від 22 лютого 2018 року.

Відновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №376/2035/15-ц виданого 24 грудня 2015 року на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги повідомити Сквирський районний Київської оболасті та скаржника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, відповідно до вимог ст. 453 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М. Клочко