Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 644/5169/16-ц

провадження № 61-21654св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотех-А», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мараєва Яна Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотех-А» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2016 року у складі судді Шевченка С. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шаповал Н. М., Кіпенка І. С., Кокоші В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотех-А» (далі - ТОВ «Екотех-А»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль»), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мараєва Я. В. (далі - приватний нотаріус ХМНО Мараєва Я. В.), про визнання недійсним договору іпотеки від 29 жовтня 2014 року реєстраційний №1514, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, номер запису про іпотеку 7500306.

Позов обгрунтовано тим, що ухвалою господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року визнано недійсними відкриті торги у формі аукціону від 15 листопада 2013 року щодо продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі в літері "А-2", загальною площею 2 044,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; застосовано наслідки недійсності правочину шляхом визнання права власності на нерухоме майно за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та поновлено обтяження нерухомого майна іпотекою АТ "Райффайзен Банк Аваль" згідно з договором наступної іпотеки №07-01-88/1-08, з урахуванням змін, внесених до нього 30 грудня 2010 року та 09 червня 2011 року, але вільному розпорядженню майном власнику перешкоджає іпотека та заборона, які накладені приватним нотаріусом ХМНО Мараєвою Я. В. 29 жовтня 2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Екотех-А» 29 жовтня 2014 року, реєстраційний номер 1514.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення договору іпотеки, власником переданого в іпотеку майна був ОСОБА_1 , а тому ТОВ «Екотех-А» не мало права укладати спірний договір іпотеки.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2016 року проведено розподіл судового збору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин вимоги частини другої статті 583 ЦК України та врахував, що іпотекодавець має бути власником або предмет іпотеки має перебувати у нього на праві господарського віддання. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ТОВ «Екотех-А» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 на касаційну скаргу.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

27 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Екотех-А».

23 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до розгляду.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження від 03 червня 2019 року № 478/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду», затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвала Господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року у справі №922/3622/13 набула законної сили лише 26 травня 2016 року, тобто через сім місяців після укладення спірної угоди. Зазначені факти свідчать про помилковість висновку суду, що на момент укладення договору іпотеки від 29 жовтня 2014 року власником майна був ОСОБА_1 .

Суд неправильно застосував статтю 236 ЦК України щодо нікчемності правочину, оскільки цей правочин не є нікчемний, його недійсність не встановлена законом та за спірним правочином не передбачались права та обов`язки на майбутнє.

Позивач не зазначив у позові встановлені законом підстави, які свідчать про недійсність правочину.

Суд апеляційної інстанції не спростував аргументи апеляційної скарги, проте зазначив про недоведеність відповідачем обставини, що йому не було відомо про ухвалу про забезпечення позову від 21 жовтня 2014 року. Ухвала суду як документ підлягає оприлюдненню як і закони України, тому правило щодо незнання законів, як підстава звільнення від відповідальності за їх невиконання, у цьому випадку не діє.

Суд неправильно застосував до спірних правовідносин частину третю статті 12 Закону України «Про іпотеку», оскільки ПАТ «Райффайзен банк Аваль», як іпотекодержатель у цій справі, стосовно порушення його прав не звертався. Використання предмета застави для задоволення вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль» у процедурі банкрутства не має значення у цій справі.

Доводи особи, яка подала заперечення касаційну скаргу

Товариство «Екотех-А» не мало права укладати спірний договір іпотеки, оскільки відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець є носієм права власності або права господарського віддання на майно, яке передає в іпотеку. Відсутність такого права свідчить про невідповідність оспорюваного договору вимогам частини першої статті 203 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14 жовтня 2013 року постановою Господарського суду Харківської області у справі № 922/3622/13 Повне товариство «ОСОБА_7 та ОСОБА_1 » визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

22 листопада 2013 року ухвалою Господарського суду Харківської області надано роз`яснення цієї постанови у справі № 922/3622/13 від 14 жовтня 2013 року, згідно із яким арешти, накладені на майно та інші обмеження щодо розпорядження майном учасників товариства, зокрема ОСОБА_1 , підлягає включенню до ліквідаційної маси банкрута на підставі статей 52, 124 ЦК України, статей 38, 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

15 листопада 2013 року нерухоме майно: нежитлова будівля літ. «А-2» по АДРЕСА_1 , належне на праві власності не банкруту, а громадянину ОСОБА_1 , виставлено на торги у формі аукціону та реалізовано на користь ОСОБА_6 , у зв`язку з чим 22 листопада 2013 року приватним нотаріусом ХМНО Макушевою Н. В. оформлено свідоцтво за реєстровим №1278. У свою чергу ОСОБА_6 передав нерухоме майно ОСОБА_1 як внесок до статутного капіталу ТОВ «Екотех - А» згідно з свідоцтвом про право власності за індексним № 24669514.

10 квітня 2014 року постановою Харківського апеляційного господарського суду у вищевказаній справі скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 22 листопада 2013 року та у задоволенні клопотання ліквідатора про роз`яснення постанови Господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2013 року відмовлено.

21 жовтня 2014 року ухвалою Господарського суду Харківської області задоволено клопотання ПАТ "Райффайзен банк Аваль" м. Харків про забезпечення вимог, накладено арешт на нежитлову будівлю в літері «А-2», загальною площею 2 044,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено будь-яким особами вчиняти щодо зазначеного нерухомого майна будь-які юридично значимі дії з розпорядження (визначення юридичної долі) нерухомим майном.

29 жовтня 2014 року спірне майно ТОВ «Екотех - А» передано у іпотеку ОСОБА_3 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року у справі № 922/3622/13 частково задоволено заяви ПАТ "Райффайзен банк Аваль" та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі - продажу майна банкрута та застосування наслідків недійсності. Визнано недійсними відкриті торги у формі аукціону від 15 листопада 2013 року щодо продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі в літері "А-2", загальною площею 2044,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом визнання права власності на нерухоме майно, за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та поновлено обтяження нерухомого майна, іпотекою АТ "Райффайзен банк Аваль" згідно з договором наступної іпотеки №07-01-88/1-08, з урахуванням змін, внесених до нього 30 грудня 2010 року та 09 червня 2011 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26 травня 2015 року у справі № 922/3622/13 апеляційні скарги ТОВ "Екотех-А" та ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року у справі № 922/3622/13 змінено, виключено з пункту 3 резолютивної частини ухвали слова "застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання права", замінено їх на слова "визнати право" і далі у тексті слово "поновлення" замінено на слово "поновити". В іншій частині ухвалу господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 11 серпня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «Екотех-А» залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 29 січня 2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26 травня 2015 року у справі №922/3622/13 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року ОСОБА_6 відмовлено у допуску справи №922/3622/13 до провадження Верховного Суду України.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиноюпершою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна, за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

За змістом статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За загальним правилом частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що після проведення аукціону - 15 листопада 2013 року третіми особами було включено майно до ТОВ «ЕКОТЕХ - А» і надалі передано в іпотеку. Первісним іпотекодержателем був і є ПАТ «Райффазен банк Аваль».

Незважаючи на ухвалу суду від 21 жовтня 2014 року, якою забезпечено позов ПАТ «Райффазен банк Аваль» і накладено арешт на нежитлову будівлю в літері «А-2» за адресою; АДРЕСА_1 та заборонено будь - яким особам вчиняти будь - які дії з розпорядження спірного нерухомого майна, 29 жовтня 2014 року укладено договір іпотеки між ТОВ "Екотех -А" та ОСОБА_3 .

Крім того, судом першої інстанції також встановлено, що спірне майно перебувало під арештом з 21 жовтня 2014 року, заборонено будь-яким особами вчиняти щодо зазначеного нерухомого майна будь-які юридично значимі дії з розпорядження (визначення юридичної долі) нерухомим майном.

У порушення положень Закону України «Про іпотеку» передано до уставного фонду ТОВ "Екотех -А" та повторно передано в іпотеку.

Суд апеляційної інстанції обгрунтовано застосував правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, відповідно до якого, той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952 - IУ від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу відомо.

За змістом положень статті 14 Закону України «Про іпотеку» об`єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких, зокрема, умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

Судами встановлено, що момент укладення договору іпотеки, власником переданого в іпотеку майна був ОСОБА_1 , тому ТОВ «ЕКОТЕХ-А» не мало права укладати спірний договір іпотеки. Отже, зміст договору іпотеки суперечить частині другій статті 583 ЦК України, статті 5 Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням встановлених обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що оскільки ТОВ «ЕКОТЕХ-А» не було іпотекодавцем відповідно до вимог матеріального права, оспорюваний договір іпотеки не відповідає вимогам частини першої статті 203 ЦК України, і як наслідок, відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним з моменту його укладення.

Судами першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано взято до уваги судові рішення, якими відновлено суб`єктивне право ОСОБА_1 на майно, яке було предметом іпотеки, у зв`язку із чим іпотекодавець ТОВ «ЕКОТЕХ-А» не може вважатися його власником.

Отже, відповідно до статті 9 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

З огляду на викладене, суд обгрунтовано визнав недійсним договір іпотеки від 29 жовтня 2014 року,укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Екотех-А», предметом якого є нерухоме майно - нежитлова будівля в літері "А-2", загальною площею 2044,2 кв. м, оскільки зазначене не належало іпотекодавцю - ТОВ «Екотех-А», а тому не могло бути предметом іпотеки.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, в обгрунтування скасування оскаржуваних судових рішень, не заслуговують на увагу, оскільки є власним тлумаченням норм як матеріального, так і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavinand Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотех-А» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко