П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/6330/19

Провадження № 22-ц/4815/1431/19

Головуючий у Рівненському міському суді: Панас О.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду:

10 год. 40 хв. 23 серпня 2019 року в м. Рівне

Рівненської області

Повний текст складено: 27 серпня 2019 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2019 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

В березні 2019 року в суд звернулося Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі АТ КБ "Приватбанк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вмотивовуючи свої позовні вимоги, банк покликався на укладений між сторонами 29 листопада 2010 року кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 12 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте у зв`язку із тим, що останній порушував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом 18 лютого 2019 року складається з: 12 621, 01 гривень тіло кредиту; 6 038,88 гривень заборгованість за простроченим тілом кредитку; 7 224,98 гривень пені; 520,34 гривень нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 гривень фіксована частина та 1 320,26 гривень процентна складова.

З наведених міркувань просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 28 225,47 гривень та судові витрати в сумі 1 921 гривні.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та призначено судове засідання.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" 13 100 гривень заборгованості за кредитним договором та 891,57 гривень судового збору.

На рішення суду АТ КБ "Приватбанк" подано апеляційну скаргу, де покликалось на його незаконність і необґрунтованість в частині незадоволених вимог, яка полягала у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначало, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача простроченого тіла по кредиту та штрафних санкцій у відповідній частині, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Вказує, що позивачем надана до суду копія Заяви від 29.11.2010 року, з якої чітко вбачається така інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії Заяви чітко вбачається, що він висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної карти "Універсальна" та засвідчив особистим підписом. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що позивач разом з анкетою-заявою надав до суду попередньої інстанції копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", особисто підписану відповідачем. В свою чергу, останній після отримання картки, здійснював дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком доводить укладення кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Вважає, що банк надав відповідачу кредит, а ОСОБА_1 його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості по тілу кредиту 6 659,89 грн. (в т.ч. за тілом кредиту 621,01 та простроченим тілом кредиту 6 038,33 грн.). Проте суд у своєму рішенні зазначив суму до стягнення за тілом кредиту в розмірі 12 000 00 грн., що є невірним, оскільки судом не враховано залишок по тілу кредиту та прострочену суму заборгованості за тілом. Відповідач був вільний як у виборі фінансових установ для отримання кредиту, так і у виборі форми кредитування. Розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом кредиту і відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. За таких обставин вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість зі сплати тіла кредиту у повному обсязі. Крім того, позичальник мав можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку шляхом отримання інформації через Інтернет, оскільки є зареєстрованим в системі Приват24 і постійно користувався вказаним програмним комплексом, а реєстрація в ньому не може проходити без підтвердження про ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг. ОСОБА_1 користувався вказаними послугами в т.ч. "Оплата частинами", що була оформлена 21.01.2018 р., надання яких неможливе без наявності у клієнта кредитної картки. Зазначає, що саме користування вказаними різновидами послуг з використанням кредитної карти і призвело до заборгованості за основною сумою тіла кредиту, оскільки окрім обов`язкового платежу за кредитним лімітом кредитної картки позичальник мав сплачувати на кредитну картку у відповідних розмірах і заборгованість за отриманий товар шляхом використання 21.01.2018 р. послуги "Оплата частинами" для подальшого їх списання з картки в рахунок погашення щомісячних платежів в розмірі 535,05 грн. Але кошти в необхідному розмірі не сплачувались, а тому виникла заборгованість, яка складається із заборгованості вище встановленого кредитного ліміту та овердрафту.

З цих підстав просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції, встановивши, що відповідач фактично отримав кредит у межах лімітної лінії в розмірі 12 000,00 гривень, стягнув цю суму з останнього як заборгованість за тілом кредиту. Окрім цього, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 1 100 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, з огляду на те, що позивачем фактично оскаржуються рішення суду в частині незадоволених вимог, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення в частині, яка не оскаржується.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, 29 листопада 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач як на підставу для його задоволення посилався на те, що в порушення умов договору від 29 листопада 2010 року та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав та станом на 18 лютого 2019 року має заборгованість за договором, яку визначено у загальному розмірі 28 225,47 гривень, з яких: 12 621,01 гривень тіло кредиту; 6 038,88 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7224,98 гривень пеня за прострочене зобов`язання; 520,34 гривень пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 гривень фіксована частина та 1320,26 гривень процентна складова.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ КБ "Приватбанк" надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також розрахунки заборгованості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Також анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, окрім особистих даних останнього, не містить жодних даних щодо умов кредитування.

Тому неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (29 листопада 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29 березня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/; які містяться в матеріалах справи не містять підпису ОСОБА_1 , то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 листопада 2010 року шляхом підписання анкети-заяви.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

В свою чергу, роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Як правильно зазначено судом попередньої інстанції, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Наведене узгоджується з правовою позицією у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в цивільній справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, за близьких по суті спірних відносин, де викладено висновок щодо правильного застосування норм права, порушених в апеляційній скарзі.

Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладання на слабшу сторону невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Твердження заявника про те, що ним було надано суду першої інстанції копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" 30 днів пільгового періоду, особисто підписану відповідачем є голослівними, оскільки матеріали справи на час розгляду справи судом першої інстанції цієї довідки не містили, що, зокрема, підтверджується переліком доданих до апеляційної скарги додатків, а надано її було лише до апеляційної скарги.

Хоча банк як позивач був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні в нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог, а не очікувати, коли йому буде відмовлено у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові докази і долучати їх до апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки вони не були предметом дослідження суду першої інстанції, а будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаних доказів позивачем не подано, як і не обґрунтовано поважності неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, з наданого банком розрахунку видно, що процентна ставка становить 3,6%, а не 3%, як зазначає позивач.

В цьому розрахунку заборгованість за процентами відсутня, проте, виходячи з аналізу наданої банком роздруківки про Умов та правил надання банківських послуг та ч.1 ст.1054 ЦК України, за своєю суттю, прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього, в т.ч. входить і плата за користування кредитом.

Між тим, за відсутності визначеного та погодженого договором порядку нарахування заборгованості за кредитом та овердрафтом позовні вимоги банку про стягнення простроченого тіла кредиту є необґрунтованими, та, як правильно зазначив місцевий суд, недоведеними.

АТ КБ "Приватбанк", безпідставно нараховуючи проценти у збільшеному розмірі на заборгованості по тілу кредиту, погашаючи їх за рахунок овердрафту та застосовуючи подвійний коефіцієнт, незаконно та штучно збільшував суму заборгованості по тілу кредиту, та нараховував проценти у подвійному розмірі.

Тому доводи апеляційної скарги необґрунтовані, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, що, зокрема, суперечить встановленій практиці Верховного Суду.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що передбачених законом підстав для скасування рішення суду в частині незадоволених вимог заявника, яка є предметом апеляційного оскарження немає.

Як зазначалося, в іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось, відтак апеляційним судом не переглядалось.

Мотивом для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на її ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук