1Справа № 335/2615/19 2/335/1424/2019
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі адвоката Зубенко Олександра Олександровича, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 , в особі адвоката Зубенко О.А., звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 402 300 грн., та судових витрат.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що 01.06.2016 року ОСОБА_1 надав у власність ОСОБА_2 за договором позики від 01.06.2016 року, у вигляді написаної ним власноруч розписки, грошові кошти у сумі 15 000 доларів США, строком до 01.06.2018 року, який сплив, що стало підставою звернення позивача до суду.
Ухвалою суду від 27.03.2019 року, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та судове засідання призначене на 23.04.2019 року. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзиву до суду не подав.
В судове засідання позивач не з`явився, але його представником адвокатом Зубенко О.А. надано до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує та просив його задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Будь яких інших клопотань від учасників справи не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.
В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір позики, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено в судовому засіданні, 01.06.2016 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 договір позики, який був оформлений у простій письмовій формі - розпискою.
Відповідно до зазначеної розписки ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 суму в розмірі 15 000 дол. США, строком до 01.06.2018 року, що еквівалентно за курсом НБУ 402 300 грн. станом на час звернення позивача до суду.
Згідно ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю договір позики оформлений в простої письмової формі або розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18.09.2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13.
Відповідно до письмового договору позики (розписки), відповідач отримав грошову суму у розмірі 15 000 дол. США, яку зобов`язався повернути до 01.06.2018 року.
Незважаючи на взяті на себе зобов`язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернув отримані грошові кошти у строк визначений у договорі позики.
У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку передбаченому договором.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконано в гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року у мотивувальній частині рішення суд повинен навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи викладене, та виходячи із принципу дизпозитивності, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 402 300 грн. 00 коп., тобто в межах заявлених вимог.
Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі 4 407 грн. 20 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-80, 89, 133, 141, 263-265, 268,272,273, 280-282, 284, 289, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , в особі адвоката Зубенко Олександра Олександровича, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме позивачу місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) борг за договором позики у розмірі 402 300 грн. 00 коп. та судові витрати по справі в сумі 4 407 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .
Суддя В.О. Макаров