Справа № 199/3105/19
(2/199/2360/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

27.11.2019

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Черкавського Ю.С.,

за участі представника відповідача адвоката Хрипунова Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , де треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`єва Ольга Юріївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання права власності та про визнання недійними свідоцтв про право на спадщину за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимоги:

-про визнання договорів дарування від 21 жовтня 2008 р., які укладені між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої сторони, які посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю., (реєстр №4141 та №4142), договорами купівлі- продажу, відповідно до умов яких ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 купив 43/100 часток домоволодіння загальною площею 53,2 кв.м., а також земельну ділянку площею 0,0315 га, кадастровий номер :01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 ;

-про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 19 квітня 2018 р. за реєстровим номером №1177 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо майна: 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

-про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 19 квітня 2018 р. (реєстр №1179) на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер :01:252:0014 (63648015), яка розташовані по АДРЕСА_1 .

-про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 53,2 кв.м в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя;

-про розподіл судових витрат тощо.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 24.11.1995 р. вона взяла шлюб із ОСОБА_5 , під час шлюбу подружжям було придбано за спільні кошти 21.10.2008 р. 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 за еквівалент 60 000,00 дол. США.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер; ІНФОРМАЦІЯ_3 . та 18 червня 2018 р. позивач зверталася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. із заявами про видачу свідоцтв про право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу за спільні кошти, зокрема, на домоволодіння та земельну ділянку, зазначені вище.

18 червня 2018 р. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.п. 1, 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат»: домоволодіння та земельна ділянка, не можуть бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки були набуті спадкодавцем ОСОБА_5 в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 , але шляхом прийняття цього майна в дар.

Згідно із тексту заповіту від 31.07.2017 р. ОСОБА_5 стало відомо, що єдиним спадкоємцем визначено його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. від 18 червня 2018 р. позивач дізналася про те, що 21.10.2008 р. 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 були придбані не на підставі договору купівлі-продажу, як вважала позивач, а на підставі договору дарування, що, на переконання позивача, не відповідає дійсності: продавець 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не приходилась ОСОБА_5 родичем чи близькою особою, між особами відсутні дружні стосунки, їх знайомство було пов`язане виключно із укладенням угоди купівлі-продажу домоволодіння.

У відзиві на позов (а.с. 86-93) відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, звернув увагу, що відповідно до п. 9 Договору дарування 43/100 часток домоволодіння від 21.10.2008 р. сторони зазначеного договору підтвердили в присутності приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`євої О.Ю., що договір укладений між ними не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, тобто не є таким, що передбачено ст.ст. 234, 235 ЦК України. Також згідно п. 9 Договору дарування земельної ділянки від 21.10.2008 р. сторони підтвердили в присутності приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`євої О.Ю., що: вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Зазначені договори дарування містять підписи та зазначення прізвища, ім`я та по батькові як дарувальника так і обдарованого, та приватного нотаріуса Прокоф`євої О.Ю., чим підтверджується правильність та дійсність викладеного у договорі, що з боку позивача не оспорюється.

Положеннями ст. 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним., якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На переконання відповідача ОСОБА_2 зміст оспорюваних позивачем договорів дарування не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Сторони вказаних вище правочинів на момент укладання договорів дарування мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасників договору в момент укладення договорів дарування було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Договори дарування вчинені у формі встановленій законом та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (які, до речі, настали вже майже близько одинадцяти років тому).

Договори дарування не суперечать правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На переконання відповідача ОСОБА_2 , ані позивач, ані гр. ОСОБА_5 не мали доходу у розмірі, який би забезпечив можливість придбати 43/100 часток спірного домоволодіння та земельну ділянку шляхом купівлі-продажу останніх, тим більше за велику суму (еквівалент 60 000 дол. США), а також враховуючи письмові докази у вигляді оспорюваних договорів та їх зміст. Не можуть бути прийнятними, як доказ у даній справі, показання свідків, адже останні не мають жодного відношення до оспорюваного правочину та не були присутні під час його укладення, передачі грошових коштів (яка начебто відбулася на непідтверджену думку позивача) або хоча б під час обговорення його суттєвих умов гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_3 , що спростовує можливість підтвердження зазначеними особами саме фактів укладення певних правочинів та начебто передачі грошових коштів в рахунок нібито купівлі спірного майна. Про факт отримання у власність 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 останнім може бути відомо (на думку відповідача-1) зі слів позивача, яка є заінтересованою особою у цій справі.

Посилання позивача на те, що відповідач гр. ОСОБА_3 не приходилась гр. ОСОБА_5 родичем чи близькою особою не носять доказового значення, адже жодною нормою матеріального права не передбачено, що договір дарування може укладатися виключно між родичами, близькими людьми, друзями, знайомими тощо.

Посилання позивача, стосовно того, що чужа особа не подарує власний будинок іншій особі є виключно припущеннями позивача.

В матеріалах справи є належні та допустимі письмові докази у вигляді оспорюваних позивачем договорів дарування, які укладенні, посвідчені та зареєстровані відповідно до норм законодавства, не суперечать актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відображають реальну волю та домовленість сторін правочинів, створюють наслідки бажані для обох сторін правочинів та передбачені їх змістом і спрямовані на їх реальне настання, що в повній мірі відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Твердження позивача щодо удаваності оспорюваних нею договорів ґрунтуються на припущеннях, але жодного доказу щодо наявності фінансової можливості придбати станом на 21.10.2018 р. 43/100 часток спірного домоволодіння та земельну ділянку за еквівалент 60 000 доларів США за начебто спільні кошти подружжя, належного та допустимого доказу начебто оплатного придбання у власність гр. ОСОБА_5 спірного майна, інших належних, допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо нібито удаваності означених правочинів з боку позивача до суду не подано.

У відповідній заяві про застосування строків позовної давності (а.с. 80) відповідач просив про застосування строків позовної давності.

У відповіді на відзив позивач вважав обґрунтованим визнання укладеного 21 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_5 з іншої сторони, договору дарування 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , удаваним та визнання його договором купівлі-продажу на підставі аргументів викладених в позовній заяві та на підставі свідчень, які будуть отримані в результаті допиту свідків.

Позиція відповідача щодо того, що свідкам, яких викликає позивач, не мають жодного відношення до оспорюваного правочину не грунтується на нормах процесуального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини.

Зі змісту статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі показами свідків.

Свідком є особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Посилання представника відповідача на необхідність бути присутнім на оспорюваному правочину, щоб мати необхідну інформацію, не базується на вимогах процесуального закону.

Усім заявленим позивачем свідкам були відомі обставини щодо придбання 21.10.2008 року 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 із слів померлого ОСОБА_5 , всі заявлені свідки не є ані родичами позивача, ані заінтересованими особами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Жодних інших вимог, на яких наголошує представник відповідача, ЦПК України не містить.

У відзиві відповідач посилається, що ні позивач, ні її померлий чоловік не мали доходу, а все їм купував брат померлого. Втім, на переконання позивача, це нічим не підтверджено, навпаки на спростування цього є свідки, які підтвердять, що саме чоловік позивача купував своєму братові автомобіль - Деу Ланос. Окрім того, померлий ОСОБА_5 неодноразово робив сюрпризи позивачу (купував автомобіль, будинок) і вже по факту сповіщав про це позивача та сина. ОСОБА_5 ні родичем, ні знайомим іншій стороні договору не приходився, а тому відсутні підстави вважати, що чужа особа подарує власний будинок іншій особі.

Як встановлено судом, 24.11.1995 р. позивач взяла шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 16).

Відповідним договором дарування (посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю. 01.10.2008 р.) підтверджується укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору дарування 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що складаються з житлового будинку А-1 кв. 2 прим. 2-5, 2-6, в прибудові а-1 прим. 2-4, прибудова а?-1, а?-1, ганок а?, сарай В, споруди №2-6, 10, 12, ІІ, Ѕ 7, житлова площа 29,5 кв.м, загальна площа 53, 2 кв.м (а.с. 22 та 22 звор.).

Відповідно до вказаного вище договору від 21.10.2008 р. ОСОБА_3 (дарувальник) безоплатно передала належні їй 43/100 частин 43/100 часток домоволодіння, а обдаровуваний ( ОСОБА_5 ) прийняв у дар 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 11 вказаного договору дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального.

Відповідним договором дарування (посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю. 01.10.2008 р.) підтверджується укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору дарування земельної ділянки (а.с. 131-131 звор.), яка розташована у АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 11 вказаного договору право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдаровуваний свідчить, що він дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважається одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

19.04.2018 р. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 147) на домоволодіння АДРЕСА_1 , та 19.04.2018 р. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 149) на земельну ділянку АДРЕСА_1 (а.с. 149).

31.07.2017 р. ОСОБА_5 залишив заповіт (посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. реєстр 2039), згідно з яким заповідав все майно ОСОБА_2 (а.с. 19), що підтверджується відповідним заповітом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 17).

18.06.2018 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності, набуте подружжям за час шлюбу за спільні кошти, після смерті чоловіка ОСОБА_5 , а саме на: домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки майно не є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 21 21 звор.).

Згідно з відповіддю від 28.10.2019 р. з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» фізична особа ОСОБА_5 в період з 2006 п 2008 р.р. не мав відкритих депозитних рахунків, депозитні договори не укладалися.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою суду від 17.04.2019 р. вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 53,2 кв.м, що належать ОСОБА_2 , а також заборонено відчуження та здійснення реєстраційних дій відносно наступного нерухомого майна: 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 53,2 кв.м., що належать ОСОБА_2 ;

-ухвалою суду від 29.07.2019 р. витребувані докази: витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марини Вячеславівни в завіреній копії спадкову справу після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

-ухвалою від 17.10.2019 р. витребувано з Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» копії депозитних договорів, що укладалися між банком та ОСОБА_5 у 2006-2008 р.р.;

-ухвалою суду задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_7 , позивач є його сусідкою, спілкувався із нею та ОСОБА_5 по-сусідські, дружили, ОСОБА_5 казав, що купив половину будинку за 60 000,00 дол. США, він добре заробляв, всіх тягнув (мати, брата, бабусю).

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_8 , останній був сусідом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ; ОСОБА_3 продавала свою частку, та на той час ОСОБА_8 бажав її придбати, оскільки це його родовий маєток е втім, відмовився через завищену ціну продавця, у зв`язку з чим він відмовився надати згоду ОСОБА_3 на продаж 43/100 часток домоволодіння. Із ОСОБА_5 . ОСОБА_8 познайомився перед покупкою ним будинку, ОСОБА_5 просив згоди на продаж, втім, ОСОБА_8 не надав згоди. ОСОБА_5 більше не розповідав як він придбав, згодом він просив домову книгу з метою реєстрації місця проживання, та жив в цьому будинку постійно, який придбав для своєї родини. ОСОБА_3 казала, що що бажає продати свою частку, втім, ОСОБА_5 запропонував більше, що відомо ОСОБА_8 зі слів ОСОБА_3

ОСОБА_5 не розповідав ОСОБА_8 як він придбав: купив або за договором дарування отримав в дар. ОСОБА_3 були потрібні гроші, та вона бажала продати будинок. До цього часу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не були знайомі. Зі слів ОСОБА_5 ОСОБА_8 обізнаний про те, що він придбав за 65 000 дол. США.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що був близьким другом ОСОБА_5 , спілкувався із ним, та ОСОБА_5 не мав від нього секретів: ОСОБА_5 розповідав, що він купив будинок десь за 60 000,00 дол. США, а згодом жалкував, що придбав будинок, а згодом трапивися обвал цін. ОСОБА_5 був забезпеченою людиною (допомагав родичам), на той час в нього були гроші, та він шукав собі житлову площу. Згодом почалися проблеми з бізнесом, він почав тушити їх алкоголем, помер невдовзі.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_10 вона була знайома із ОСОБА_5 з 1982 р., вона працювала у Промінвестбанку, ОСОБА_5 звертався до банку, оформлювали вклад у 2007 р., у 2008 р. він закрив вклад для покупки житла для сина. Це була сума у 25 000,00 дол. США. Чоловік ОСОБА_10 родив шафу у цьому будинку, відносини у них буди дружніми, ОСОБА_5 ніколи не казав про дарування будинку, він казав, що купив будинок, він був забезпеченою людиною, заробляв будівництвом, він допомагав родичам, часто казав, що хоче купити будинок для сина, завжди казав про покупку будинку.

Свідок ОСОБА_11 : свідок є близькою подругою ОСОБА_1 , знайомі з 2004 р., дружили родинами, у зв`язку з чим вона обізнана, що ОСОБА_5 купив половину будинку, ОСОБА_5 розповідав, що збирався в цьому будинку жити із дружиною та що будинок буде для його сина. ОСОБА_5 був забезпеченою людиною, помагав родичам (брату), він та його дружина переїхали потім жити в цей будинок.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дали аналогічні показання, свідчили, що ОСОБА_5 був забезпечено людиною, та ОСОБА_5 , з яким у них були дружні стосунки, розповідав, що він хоче купити будинок, а згодом розповів, що купив будинок.

Правовідносини між сторонами виникли із спору про захисту права власності (права на частку у спільній сумісній власності подружжя).

Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

За змістом ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

Отже, основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці правочини з метою приховати інші та які саме.

Підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст.215 ЦК).

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Один з учасників договору ( ОСОБА_5 ) помер, іншій ( ОСОБА_3 ) не скористався правом брати участь у судових засіданнях.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача, але позивач, не будучи учасником оспроюваних праовичинів, не надав належних та допустимих доказів їх недійсності.

Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 надала суду наступні докази: показання свідків, згідно з якими ОСОБА_5 розповідав саме про придбання ним будинку за договором купівлі-продажу для своєї родини та за яку ціну (в частині ціни свідки повідомляли різну /60 000 дол. США 65 000,00 дол. США), та згідно з показаннями свідків ОСОБА_5 був забезпеченою людиною, добре заробляв, допомагав матеріально родичам.

Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надала суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Суд позбавлений можливості встановити удаваність оспорюваних договорів дарування: договір купівлі-продажу є оплатним договором, втім, суду не було надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_5 (або у ОСОБА_1 , як дружини ОСОБА_5 ) грошових коштів для придбання майна за суму у 60 000,00 65 000,00 дол. США, джерела їх отримання (наявність у ОСОБА_5 грошових коштів на депозитному рахунку в банківській установі заперечується банком), отримання ОСОБА_5 / ОСОБА_1 у позику грошових коштів з метою придбання нерухомого майна й визнання цього факту позикодавцем, передачі цих коштів від ОСОБА_5 ОСОБА_3 за придбане нерухоме майно тощо.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Показання свідків про наявність у ОСОБА_5 грошових коштів, достатніх для придбання будинку, не є належним доказом.

Доводи позивача про те, що за спільне із ОСОБА_5 життя подружжю ніхто нічого не дарив, не спростовують зазначених вище висновків суду.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Оскільки відмовлено в задоволенні вимог позову про визнання договорів удаваними, а інші позовні вимоги є похідними від задоволення вимог про визнання договорів удаваними, підстави задоволення вимог позову про визнання права власності та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відсутні.

Судові витрати мають бути покладені на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись ст. 13, ч. 1 ст. 19, п. 2 ч. 2 ст.ст. 19, 23, 27, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст. 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , де треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`єва Ольга Юріївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання права власності та про визнання недійними свідоцтв про право на спадщину за заповітом відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на позивача.

Дата складення повного судового рішення 09 грудня 2019 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї