ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3171/19 Справа № 212/7816/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1-адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 09 листопада 2018 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 09 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року представник позивача Гузєв І.Г. подав до суду позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові ушкодженням його здоров'я.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 в період з 03.05.2001 по 07.11.2016 працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання.

Висновком МСЕК від 17.07.2018 позивачу первинно встановлено всього 40% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійними захворюваннями - 20% - радикулопатія та 20 % - ХОЗЛ з 02 липня 2018 року по 01серпня 2019 року, з наступним переоглядом 01.07.2019 року.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв'язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, тривалий процес лікування хронічного професійного захворювання, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в 73 640 грн., та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 доПублічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові ушкодженням його здоров'я, задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому ушкодженням його здоров'я 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на невідповідність рішення принципам розумності, справедливості, а також принципам єдності сталої судової практики, яка склалася в судах України під час розгляду аналогічних справ, ставить питання про зміну судового рішення в частині збільшення розміру стягнутої моральної шкоди до заявленому у позові розміру.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди не врахував глибини моральних страждань позивача, ступень втрати професійної працездатності, наслідки отриманих професійних захворювань, тривалий та систематичний процес лікування, тривалий час роботи в шкідливих умовах на підприємстві відповідача - 16 років і 3 місяці, визначивши занижений розмір моральної шкоди.

В апеляційній скарзі, відповідачПублічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність, визначеного судом розміру моральної шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, недоведеність позивачем позовних вимог, просить скасувати рішення суду, ухваливши нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує на те, що подані представником позивача документи до позовної заяви засвідчені з порушенням норм процесуального права, тому їх неможливо вважати допустимими доказами.

Також, зазначає, що в мотивувальній частині рішення суд відобразив і надав правову оцінку лише доводам позивача, викладеним у позовній заяві і проігнорував доводи і аргументи відповідача, зазначені у відзиву на позовну заяву, тому вважає, що рішення ґрунтується виключно на доводах однієї із сторін, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення.

На думку відповідача судом не враховано, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт моральної шкоди, а саме висновок відповідної МСЕК, тому вважає недоведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди.

Відповідач звертає увагу на те, що в п.19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання не зазначені посадові особи ПАТ «Кривбасзалізрудком», які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача. Наголошує і на тому, що позивач звільнився з підприємства не в наслідок погіршення стану здоров'я, а за угодою сторін, що довідкою МСЕК йому первинно встановлено втрату працездатності 40% і цей обсяг не є сталим, переогляд призначено на липень 2019 року, що свідчить про те, що стан здоров'я за умови виконання позивачем медичних рекомендацій може поліпшитись.

Окрім того, позивач вважає, що суд не звернув увагу на те, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений та ознайомлений під розпис про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, які ще не усунуто та можливі їх впливи на здоров'я, його права і пільги на компенсації за роботу в таких умовах, однак свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість погіршення його здоров'я та його наслідки, а отже відповідач не вчиняв протиправних дій щодо позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди з цієї підстави.

Також, відповідач вказує на невірний розмір судового збору стягнутого судом, посилаючись на те, що позовні вимоги задоволені судом частково, тоді, як судовий збір стягнуто в повному розмірі, а не пропорційно до задоволеної частини вимог позивача.

У відзиві відповідача на апеляційну скаргу позивача, ПАТ «Кривбасзалізрудком», просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, задовольнивши апеляційну скаргу відповідача та скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі з наведених в його апеляційній скарзі підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 03.05.2001 по 07.11.2016 працював підземним прохідником на шахті «Гвардійська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 05.09.2018 звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (копія трудової книжки а.с. 17-24).

25 травня 2018 року на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Професійне захворювання виникло за обставин праці на шахті Гвардійська на посаді підземного прохідника в період з 03.05.2001 по 07.11.2016 (а.с.12-16)

Відповідно до довідки МСЕК від 17.07.2018 позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійними захворюваннями (20% -радикулопатія, 20% - ХОЗЛ), з переоглядом 01.07.2019 ( а.с. 8).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, керувався статтями 153, 237-1 КЗпП України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв'язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційних скарг сторін, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку загальна вібрація перевищувала ГДР, що стали причиною профзахворювання позивача ОСОБА_1, що встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 25.05.2018 (а.с.12-16).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов правильного висновку про обов'язок відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» відшкодувати на користь позивача моральну шкоду.

Колегія суддів не сприймає доводів відповідача про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними у судовому рішенні висновками суду, так як уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули впливу негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди.

При цьому, слід зазначити, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки у судовому засіданні були встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Колегія суддів вважає, що доводи відповідача щодо неправильного стягнення судового збору є надуманими.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом та поданні апеляційної скарги позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється зі фіксованою ставкою (п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача Гузєва І.Г. в частині необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходив з конкретних обставин справи, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 40%, які встановлені не безстроково, період роботи на підприємстві відповідача - 16 років 3 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, суд визначив позивачу компенсацію в розмірі 40000 грн., яка на думку колегії суду відповідає розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: