Провадження №2/523/4448/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2019 р. суддя Суворовського районного суду міста Одеси Сувертак І. В., розглянув позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину квартири, виділ 1/2 частки квартири в натурі, зобов`язання не чинити перешкод в проживанні у квартирі та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину квартири, виділ 1/2 частки квартири в натурі, зобов`язання не чинити перешкод в проживанні у квартирі та стягнення моральної шкоди.

У відповідності до ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація на запит про місце реєстрації відповідача на адресу суду надійшла 18 вересня 2019 року. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява підготовлена позивачем 10 вересня 2016 року (!!!), про що свідчить виправлення в даті написання позовної заяви.

Суд звертає увагу позивача на наступне.

Починаючи з 15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції від 03 жовтня 2017 року. Вказаною редакцією Закону визначено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Однак, дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме позивачем не зазначено:

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача чи іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Окрім того, в супереч вимогам п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач не зазначає в позовній заяві попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

В позовній заяві ОСОБА_1 , окрім того просить зобов`язати ЖЕК «Марсельський» укласти окремий договір найму та надати «розділний лицевой счет» на оплату комунальних послуг на його ім`я.

Прохальна частина позовної заяви викладена не чітко, а також не надано доказів звернення до ЖЕК «Марсельський» (а чи існує вказана організація на даний час?) з заявою про поділ рахунків та доказів відмови у зазначеному клопотанні. Не залучено зазначену організацію до участі у справі у якості відповідача по справі, оскільки заявлено до зазначеної організації позовні вимоги.

Окрім того, суд зазначає наступне.

Стаття 10 Конституції України передбачає, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ст. 9 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Відповідно до ч. 3 ст.14 Закону України "Про засади державної мовної політики", сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Позовна заява викладена з вмістом російських слів та нерозбірливо, що звужує права інших сторін процесу.

Також суд звертає увагу позивача на наступне.

Прохальна частина позовної заяви висловлена позивачем нечітко та третій пункт її прохальної частини не є позовною вимогою взагалі. Клопотання про призначення експертизи повинно бути викладено окремою заявою та з належним обґрунтуванням необхідності проведення зазначеної експертизи.

В порушення норм ч.4 ст. 177 ЦПК України, позивачем не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

До матеріалів справи додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., котрий сплачено 08 листопада 2016 року.

Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. Оригінал такої квитанції додається до всіх позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, інших судових документів, що направляються до судової інстанції.

Згідно Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, що набрав законної чинності з 01.11.2011 р. судовий збір сплачується за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Розмір ставки судового збору за подання заяви не майнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви майнового характеру для фізичних осіб 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позовної заяви про відшкодування моральної шкоди 1 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачем пред`явлено чотири вимоги немайнового характеру (розподіл квартири (1), вселення (2), зобов`язання укласти договір найму (3), зобов`язання не чинити перешкод у користуванні власністю (4), вимога майнового характеру (про визнання права власності на 1/3 частину квартири), вимога про стягнення 200000 моральної шкоди, проте в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження сплати судового збору.

Ціну позову майнового характеру позивачем не зазначено, тому позивачу її необхідно зазначити самостійно та в залежності від зазначеної суми сплатити судовий збір за пред`явлення позовної заяви майнового характеру.

За пред`явлення позовних вимог немайнового характеру (чотири вимоги) та про стягнення моральної шкоди (200000 гривень) позивачу необхідно сплатити судовий збір у загальному розмірі 6073 грн. 60 коп. (768 грн. 40 коп. х 4 + 200000 х 0.015 = 6073 грн. 60 коп.).

Квитанцію про сплату судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., котрий сплачено 08 листопада 2016 року, суд не приймає як належний доказ сплати судового збору, оскільки на ній відсутня печатка банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Позивач просив звільнити (відстрочити сплату судового збору до розгляду справи по суті) його від сплати судового збору, оскільки у нього хворе серце та потрібна «дорогостояща» (мовою оригіналу) операція.

Вивчивши зазначене клопотання, суд не знаходить підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, встановлений судом визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Суду не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів неможливості сплатити судовий збір у належному розмірі.

Згідно частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючий зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим заявнику слід усунути недоліки заяви, які зазначені в ухвалі.

Керуючись ст. 175, 176, 185 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення (відстрочення сплати судового збору до розгляду справи по суті) залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину квартири, виділ 1/2 частки квартири в натурі, зобов`язання не чинити перешкод в проживанні у квартирі та стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя