Провадження №2/522/212/19
20 вересня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В. І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю,
До суду 17.12.2018 р. надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 1975р. по 1980р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. У 1976р. в них народився перший син ОСОБА_3 30.06.1980р. цей шлюб було розірвано.15.03.1985р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували новий шлюб. Рішенням Київського районного суду від 23.05.1986р. цей шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу у 1986р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знову зійшлись та деякий час мали фактичні шлюбні відносини, відтак у 1988р. у них народився другий син ОСОБА_4 Проте в 1990р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . припинили між собою фактичні шлюбні відносини і спільне проживання. З 24.12.1991р. по 05.04.1995р., ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . У період 2001р. - 2002р. ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , з якою 03.08.2001р. обвінчався в Св. Миколаївському храмі, а згодом, 07.06.2002р. офіційно зареєстрував шлюб. У 2002р. у шлюбі з ОСОБА_7 у них народилася дочка ОСОБА_8 У 2005р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу з тих підстав, що у жовтні 2004р. він поновив шлюбні відносини із колишньою дружиною ОСОБА_2 , відтак збереження шлюбу з ОСОБА_6 вважав неможливим. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2005р. у справі № 2- 4499/05, набравшим законної сили 03.05.2005р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , було розірвано. У той час, як ОСОБА_1 розривав шлюб з ОСОБА_6 в Приморському районному суді, ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення про розірвання між ними шлюбу від 23.05.1986р., яку Київський районний суд задовольнив, рішення про розірвання між шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 23.05.1986р., скасував, 21.04.2005р. провадження у справі закрив. Попре усіх цих зусиль ОСОБА_2 сімейне життя з ОСОБА_1 все одно не склалося, в листопаді 2005р. вони припинили між собою шлюбні відносини, до цього поновлені у 2004р. У 2006р. ОСОБА_1 створив нову сім`ю та з того часу спільно проживає разом із ОСОБА_10 , з якою познайомився у 2005р. в Приморському районному суді м. Одеси під час розірвання шлюбу із ОСОБА_6 15.01.2010р. ОСОБА_1 та ОСОБА_11 офіційно зареєстрували шлюб, в якому у 2012р. у них народилася дочка ОСОБА_4 . В свою чергу, на подання спільної заяви про розірвання шлюбу до відділу реєстрації актів громадянського стану ОСОБА_2 погодилася тільки у 2008р. Таким чином вона штучно створила ситуацію, за якою ОСОБА_1 юридично перебував з нею у зареєстрованому шлюбі з 15.03.1985р. по 06.03.2008р. Як наслідок, в наступний час ОСОБА_1 зіткнувся з перешкодами у вільному розпорядженні майном, набутим у 2001р. та 2006р. за рахунок своїх доходів, а саме: квартирою АДРЕСА_1 квартирою АДРЕСА_2 , нежитловим приміщенням бару на 14 місць за адресою: АДРЕСА_3 ), нежитловим приміщенням офісу-магазину за адресою: АДРЕСА_4 ), оскільки для нотаріального посвідчення угод з цим майном, на підтвердження факту, що воно набуте ОСОБА_1 під час окремого проживання з ОСОБА_2 у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин, нотаріус вимагає надати судове рішення про визнання майна особистою приватною власністю.
До суду 27.12.2018р. р. надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачки, з якої вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 .
Ухвалою суду від 26.12.2018 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, позивачу був встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 15.01.2019р. після усунення недоліків, справа прийнята до провадження та призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 25.02.2019 р.
В підготовче засідання з`явився представник позивача адвокат Смирнов В.В., який позовні вимоги підтримав у повному обсязі, 21.02.2019р. через канцелярію суду надав суду заяву про виклик свідків.
Відповідачка в підготовче засідання не зявилась, суд належним чином сповістив її про день, час та місце судового засідання. Згідно вимог ст. 197,198 ЦПК судом ухвалено проводити підготовче засідання за відсутності ОСОБА_2 на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Жодних нерозглянутих клопотань з боку як позивача, так й відповідачки суду не заявлені. Відзиву на позов, у визначений судом строк, суду не надано.
Ухвалою суду від 25.02.2019р. підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду посуті на 25.04.2019р.
25.04.2019р. розгляд справи було відкладено на 22.05.2019р.
У судове засідання 22.05.2019р. з`явився представник позивача адвокат Смирнов В.В., надав пояснення, позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, розгляд справи було відкладено на 23.07.2019р. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомила.
У судове засідання 23.07.2019р. з`явився представник позивача адвокат Смирнов В.В. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомила.
У судовому засіданні надали свої пояснення свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , розгляд справи було відкладено на 10.09.2019р.
У судове засідання 10.09.2019р. представник позивача адвокат Смирнов В.В. надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно положень ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
З урахуванням викладеного, зважаючи на положення ч. 1, 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України,суд вважає можливим розглянути справу по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказів, за відсутності сторін, в заочному порядку.
Заслухавши пояснення особи, яка брала участь у справі та покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:
Судом встановлено, що позивач на протязі тривалого часу займається підприємницькою діяльністю, є співзасновником ТОВ «ІВА» із 1/2 часткою у його статутному фонді.
Згідно договору купівлі-продажу від 26.10.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Запольською О.В., реєстровий № 188, ОСОБА_15 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно договору купівлі-продажу від 14.12.2001р.. посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Гуляєвою Н.В., реєстровий № 5-146, ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно договору купівлі-продажу від 04.10.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Федорченко Т.М., реєстровий № 5589, ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_6 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2010р. у справі № 2-361/10 встановлено, що квартира до придбання ОСОБА_1 на законних підставах була реконструйована в нежитлове приміщення бару на 14 місць, відтак судом визнано право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення бару на 14 місць за адресою: АДРЕСА_7 .

Згідно договору купівлі-продажу від 28.04.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Ілічовою Н.А., реєстровий № 5625, ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_8 , яку у 2009р. реконструював у нежитлове приміщення офісу-магазину ( свідоцтво про право власності, видане виконачим комітетом Одеської міської ради 22.01.2009р.).

Також судом встановлено, що 05.03.1985р. сторони даної справи зареєстрували шлюб (актовий запис № 275 від 15.03.1985р. зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси ), який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.05.1986р. було розірвано ( актовий запис № 270 від 18.03.1987р. зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського райвиконкому м. Одеси ).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2004р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.05.1986р. було скасовано за ново виявленими обставинами, актовий запис про розірвання шлюбу було анульовано, справу № 2-1433 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, було призначено до розгляду на 21.04.2005р.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2005р., провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за її клопотанням, було припинено.

Згідно актового запису № 166, зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м Одесі, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є розірваним 06.03.2008р.

За таких обставин сторони даної справи перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.03.1985р. по 06.03.2008р., однак за цей період позивач та відповідачка не весь час проживали разом, підтримували шлюбні відносини та вели спільне господарство.

Так, згідно запису № 34 будинкової книги будинку АДРЕСА_9 , 05.03.1990 р. відповідачка знялася з реєстрації за місцем проживання позивача в цьому будинку у зв`язку із вибуттям на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_10 .

Згідно відміток у паспорті позивача, 24.12.1991р. він зареєстрував шлюб з ОСОБА_16 , в якому перебував до його розірвання - 05.04.1995р. ( актовий запис про розірвання шлюбу № 319 від 05.04.1995р. зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси).

У період 2001р. - 2002р. позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , з якою 03.08.2001р. обвінчався, а згодом, 07.06.2002р. зареєстрував шлюб ( актовий запис № 363 від 07.06.2002р. зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси ).

21.10.2002р. у шлюбі з ОСОБА_7 у ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_8 , (актовий запис про народження № 372 від 20.03.2003р. зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси ).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2005р. у справі № 2-4499/05, набравшим законної сили 03.05.2005р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , було розірвано.

Цим судовим рішенням встановлено що, ОСОБА_1 поновив шлюбні відносини з колишньою дружиною ОСОБА_2 у жовтні 2004р., з ОСОБА_6 припинив спільне проживання з лютого 2005р.

Як пояснила суду свідок ОСОБА_12 , у 2005р. вона як секретар судового засідання приймала особисту участь у справі про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в Приморському районному суді м. Одеси, під час розгляду якої ОСОБА_1 познайомився з нею, а в грудні 2005р. запропонував їй створити сім`ю та жити разом. У той час шлюбні відносини із колишньою дружиною ОСОБА_2 у ОСОБА_1 були припинені, відтак проживали вони окремо. ОСОБА_12 прийняла пропозицію та напередодні нового 2006 року разом із своєю дочкою від попереднього шлюбу ОСОБА_17 2001 р.н., переїхала до ОСОБА_1 у його будинок за адресою: АДРЕСА_9 . З того часу вони проживають разом, 15.01.2010р. офіційно зареєстрували шлюб, в якому у 2012р. у них народилася дочка ОСОБА_4 , з 2015р. ще утримують та виховують дочку ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - ОСОБА_8 2002 р.н., за час їх спільного проживання, з колишньою дружиною ОСОБА_2 її чоловік ніяких спільних фінансових справ не мав і спільного майна не придбавав.

Факт шлюбних відносин та спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_12 з початку 2006р., поміж іншого підтвердили і свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Отже зібрані у даній справі докази у своїй сукупності беззаперечно свідчать про те, що на протязі 2001р. та 2006р., тобто під час набуття позивачем заявленого у позові нерухомого майна, у зв`язку із припиненням шлюбних відносин сторони спору проживали окремо, спільного господарства не вели і спільного майна не придбавали.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного:

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, частиною першої якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 05.04.2017р. у справі № 6-399 цс17, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про доведення позивачем факту придбання ним заявленого у позові нерухомого майна за час окремого проживання з відповідачкою, у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин, наявними в матеріалах справи належними доказами, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 316-319, 321, 328 ЦК України, ч. 6 ст. 57 СК України, ст..ст. 2. 4, 12, 13, 76-81, 82, 83, 89, 90, 95, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_11 ) до ОСОБА_2 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_5 ), про визнання майна особистою приватною власністю-задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_11 ) нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 квартиру АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення бару на 14 місць за адресою: АДРЕСА_3 ), нежитлове приміщення офісу-магазину за адресою: АДРЕСА_4 ), набуте за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з ОСОБА_2 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_5 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі та відповідати вимогам, встановленим статтею 285 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 20.09.2019р.

Суддя Л.В. Домусчі

10.09.19