Дата документу 11.01.2019
ЄУ № 420/1634/18
Провадження №2/420/86/19
11 січня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Чалого А.В.,
за участю секретаря судового засідання Войтенко О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи, які не заявляється самостійних вимог щодо предмета спору - Можняківська сільська рада, Служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначив, що йому на праві власності належить будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1. Відповідачі фактично не проживають за вищевказаною адресою. Місце проживання відповідачів позивачу не відоме. Добровільно знятися з реєстрації не бажають. Просить позбавити ОСОБА_3, 1984 року народження, ОСОБА_2, 1980 року народження, ОСОБА_4, 2003 року народження, ОСОБА_5, 2010 року народження, права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 18.10.2018 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 21.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення судом заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив, відзив не подавали.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Можняківської сільської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, просить розглянути справу без його участі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що зняття з реєстрації місця проживання дітей без реєстрації її за іншим місцем проживання суперечитиме ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей».
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши докази та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями від 10.01.1989.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Можняківської сільської ради Новопсковського району Луганської області №728 від 17.09.2018, ОСОБА_1, 1957 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 має склад сім'ї: дружина - ОСОБА_6, 1959 року народження, донька - ОСОБА_3, 1984 року народження, яка зареєстрована, але фактично не проживає, ОСОБА_2, 1980 року народження, який зареєстрований, але фактично не проживає, онук - ОСОБА_4, 2003 року народження, який зареєстрований, але фактично не проживає, онука - ОСОБА_5, 2010 року народження, яка зареєстрована, але фактично не проживає, теща - ОСОБА_7, 1938 року народження.
Згідно з актом підтвердження не проживання №691, складеного 17.09.2018 депутатом Можняківської сільської ради 7 скликання по виборчому округу №1 Черняк Ю.М., ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом
Згідно з ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлені судом факти свідчать про те, що ОСОБА_3, 1984 року народження, ОСОБА_2 1980 року народження, фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1, не виконують обов'язки по утриманню будинку, не сплачують поточні комунальні платежі, суд вважає доведеним, що відповідачі понад 6 місяців не проживають за місцем реєстрації, що відповідно до ст. 71 ЖК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом тягне за собою і зняття цієї особи з реєстрації в даному помешканні.
Таким чином позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.
Відносно іншої частини вимог ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 11 СК України кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст.18 СК України держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ст. 31 ЦК України часткова цивільна дієздатність до 14 років полягає в тому, що дитина має право лише самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.
Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_5, 2010р. народження та неповнолітній ОСОБА_4, 2003р. народження, набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивач не надав, хоча це відповідно до статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов'язком.
Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплює, що батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.
Матеріалами справи підтверджується, що батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визначили їх місце проживання в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується проведеною реєстрацією місця проживання дітей.
У відповідності до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Згідно до частини другої статті 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Згідно із положеннями статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).
Згідно ст. 17 цього Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.
Стаття 177 СК України також закріплює, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування відмовлятися від майнових прав дитини.
Як зазначено в пункті 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надають дозвіл на вчинення правочинів щодо такого нерухомого майна, у разі гарантування збереження права дитини на житло. Такий дозвіл оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.
Таким чином, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з моменту реєстрації набули права користування домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, виходячи з положень ст. 29 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», вони мають визначене законом право на проживання в спірному будинку.
Позивач будучі обізнаний щодо своїх прав та обов'язків до початку розгляду справи по суті не скористався своїм правом та не звернувся до Служби у справах дітей за місцем проживання дітей, про надання висновку щодо можливості позбавлення їх права користування будинком. Також до початку розгляду справи по суті не звернувся до суду із клопотанням про витребування такого висновку у Служби у справах дітей, а тому враховуючи те, що належним чином оформлений висновок з даного питання не надавався, при цьому відмова від майнових прав дітей на житло повинно бути вирішена батьками дітей, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог визнання ОСОБА_5, 2010 року народження та ОСОБА_4, 2003 року народження, такими, що втратили право користування жилим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з чим, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, підлягає стягненню, пропорційно, Ѕ частина сплаченого ОСОБА_1 судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп., по 176,20 грн з кожного.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст. 391, 405 ЦК України, ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», 3,6, 11, 18, 155, 160 177 СК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, 1984 року народження, ОСОБА_2, 1980 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3, 1984 року народження на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 176 грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, 1980 року народження ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 176 грн. 20 коп.
В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.
Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець смт. Білолуцьк, Новопсковського району Луганської області, громадянин України, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Новопсковським РВ УДМС України у Луганській області 07.03.2015, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач, ОСОБА_2, 1980 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач, ОСОБА_3, 1984 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, яка знаходиться за адресою: пров. Історичний, буд 1, смт. Новопсков, Новопсковський район, Луганська область.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя А.В. Чалий