КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа №754/13997/19

провадження № 22-ц/824/16647/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Львівська регіональна філія Центру ДЗК, Самбірський районний виробничий відділ Львівської РФДП «Центру ДЗК», Самбірська районна державна адміністрація, Управління Держземагенства у Самбірському районі, Луківська сільська рада

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року у складі судді Клочко І.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської регіональної філії Центру ДЗК, Самбірського районного виробничого відділу Львівської РФДП «Центру ДЗК», Самбірської районної державної адміністрації, Управління Держземагенства у Самбірському районі, Луківської сільської ради про відшкодування завданих збитків внаслідок не виготовлення технічної документації і всіх супроводжуючих документів для отримання у власність земельної ділянки (паю) по спадщині, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування завданих збитків внаслідок не виготовлення технічної документації і всіх супроводжуючих документів для отримання у власність земельної ділянки (паю) по спадщині.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року цивільну справу передано на розгляд Самбірському міськрайонному суду Львівської області за підсудністю для розгляду справи по суті.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 08 жовтня 2019 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Деснянського районного суду м. Києва, оскільки уважає оскаржувану ухвалу такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи у зв`язку з неповнотою встановлення обставин справи.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на те, що є інвалідом І групи по зору та має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим не має змоги виїхати за межі Києва. При цьому зазначає, що у зв`язку з похилим віком та інвалідністю по зору не може приймати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.

Окрім того, вказує про те, що 09 серпня 2016 року вже звертався до Деснянського районного суду м. Києва з аналогічною позовною заявою, за якою було відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Самбірському міськрайонному суду Львівської області, місцевий суд виходив з того, що оскільки предметом спору у даній справі є оформлення спадкових прав на нерухоме майно, яке не знаходиться на території Деснянського району м. Києва, то даний позов пред`явлено з порушенням правил виключної територіальної підсудності.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз`яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Зі змісту позову вбачається, що предметом спору є оформлення та виготовлення документації на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, яка знаходиться у Самбірському районі Львівській області.

Таким чином, оскільки позов подано з приводу нерухомого майна - земельної ділянки, спір підлягає вирішенню за правилами виключної підсудності, встановленими статтею 30 ЦПК України.

З огляду на наведене, колегія доходить висновку, що місцевий суд належним чином дослідив матеріали справи, врахував вищенаведені обставини та зробив правильний висновок щодо непідсудності даної справи Деснянському районному суду м. Києва та передачі на розгляд належному Самбірському міськрайонному суду Львівської області.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набираєзаконної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай