ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3240/19 Справа № 2-1595/11 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 2-1505/11

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 листопада 2018 року, яка постановлена суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області о 14 годині 49 хвилин та повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання правочину недійсним.

Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, позивач зазначає, що 16.08.2018 року судове засідання не відбулося у зв'язку із зайнятістю судді, 17.10.2008 року судове засідання було відкладено у зв'язку із зайнятістю представника позивача, про що суд було завчасно повідомлено, а 26.11.2018 року представник позивача у телефонному режимі повідомив секретаря судді про можливість своєї затримки через участь в іншому судовому засіданні, однак суд розглянув справу та дійшов висновку про відсутність представника позивача в суді без поважних причин.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (т. 4 а.с. 17, 18), в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили та клопотань про відкладення розгляду справи не надавали, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним без розгляду, суд першої інстанції керувався п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України й виходив з того, що позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, повторно не з'явилася в судове засідання.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Частина 5 ст. 223 ЦПК України зазначає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи (п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України).

Неявка у судове засідання - це відсутність особи в залі судового засідання під час розгляду справи, незалежно від причин, або залишення залу судового засідання.

Законодавець передбачив право осіб, які беруть участь у справі, брати участь у судових засіданнях, а також гарантії реалізації цього права. Це право витікає з вимог таких принципів цивільного судочинства, як змагальність, диспозитивність, процесуальна рівноправність сторін, демократизм, законність тощо.

При цьому, ч. 1, 1 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Аналізуючи вищевикладені норми міжнародного права та положення ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання є наявність у сукупності таких обставин: належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи та його повторна, тобто двічі поспіль, неявка у судове засідання у призначений для розгляду справи час або неповідомлення про причини неявки.

Із матеріалів справи вбачається, що цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним перебуває на розгляді у суді першої інстанції з лютого 2011 року та за цей час по справі було призначено багато судових засідань, однак, зважаючи на те, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду стала неявка позивача ОСОБА_1 у судові засідання, призначені на 16.08.2018 року, 17.10.2018 року та 26.11.2018 року (т. 3 а.с. 238), колегія суддів, враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, перевіряє наявність правових підстав для залишення позову без розгляду та добросовісність ставлення позивача до своїх процесуальних обов'язків, виключно в межах цих судових засідань.

Так, з матеріалів справи слідує, що у період з 15 серпня 2018 року по 17 серпня 2018 року Головуючий суддя Попов В.В. перебував у відрядженні, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 12-00 годину 17 жовтня 2018 року (т. 3 а.с. 216), а тому висновок суд першої інстанції щодо неприбуття позивача ОСОБА_1 у цей день в судове засідання є хибним, адже судове засідання взагалі не проводилось.

17 жовтня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Верхуша Я.О. надав суду клопотання про відкладення розгляду справи з 17 жовтня 2018 року на іншу дату, у зв'язку з його зайнятістю в іншому процесі (т. 3 а.с. 220).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо висновків суду за цією заявою, оскільки в матеріалах справи міститься лише довідка секретаря судового засідання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 221), яка не є процесуальним документом визначеним нормами ЦПК України, а відповідна ухвала про відкладення розгляду справи у порядку ч. 9 ст. 223 ЦПК України, судом не постановлювалася.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду в оскаржуваній ухвалі, про неявку позивача ОСОБА_1 в судове засідання 17 жовтня 2018 року зроблений судом передчасно та без врахування всіх обставин справи, зокрема, без урахування того, що позивачем було повідомлено суд про причини неявки, тоді як, згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України залишити позовну заяву без розгляду суд має право виключно у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки.

Про призначення справи до розгляду на 13 годину 00 хвилин 26 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 була повідомлена завчасно належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення їй судової повістки (т. 3 а.с. 236), однак в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Верхуша Я.О. у телефонному режимі повідомив секретаря судді про можливість своєї затримки колегією суддів до уваги взагалі не приймаються, оскільки є голослівними та нормами ЦПК України не передбачена можливість звернення до суду з відповідними клопотаннями шляхом телефонних дзвінків працівникам апарату суду.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд не забезпечив належної організації судового розгляду справи та порушив право ОСОБА_1на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у зв'язку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 листопада 2018 року скасувати.

Направити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання правочину недійснимдо Саксаганського районного суду м.Кривого Рогудля подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: