Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа №752/1062/16-ц

провадження № 61-12466св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у складі судді Антонової Н. В. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., Кравець В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) про захист прав споживачів, стягнення коштів.

На обґрунтування позову зазначила, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» 22 січня 2014 року укладено договір № SAMDNWFD100. На виконання умов договору позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 , на який нею внесені кошти у розмірі 4 321,09 доларів США. Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної Республіки Крим, рахунок позивача безпідставно заблоковано відповідачем, нарахування відсотків припинено. З урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму вкладу з урахуванням відсотків, пені та три проценти річних у загальному розмірі 9 633,78 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КТ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором SAMDNWFD100 від 22 січня 2014 року у розмірі 4 321,09 доларів США, відсотки у розмірі 821,36 доларів США, пеню у розмірі 4 159,26 доларівСША, три проценти річних у розмірі 332,07 доларів США, а всього 9 633,78 доларів США, що становить 254 524,47 грн. Проведено розподіл судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року скасовано в частині стягнення пені та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В частині стягнення судового збору рішення суду змінено, зменшено розмір судового збору з 2 015,00 грн до 1 350,07 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційноїінстанції мотивано тим, що висновок суду першої інстанції про стягнення суми вкладу та відсотків за вкладом в іноземній валюті - доларах США є законним та обґрунтованим. Позов у часті стягнення пені за подвійною обліковою ставкою Національного банку України не містить обгрунтувань. Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України встановлено Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Цей Закон підлягає застосуванню лише за порушення у сфері господарських відносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

30 травня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розглядуцивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу.

13вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду .

У березні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження від 06 червня 2019 року № 609/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду», затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції неправильно обчислено судовий збір, який підлягає стягненню на користь позивача. Суд апеляційної інстанції виходив з розміру 2 015,00 грн судового збору, проте судом першої інстанції стягнуто 2 550,00 грн.

Судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не застосовано положення процесуального закону щодо пред'явлення позову до юридичної особи за її місцезнаходженням. Статтею 114 ЦПК України 2004 року визначено виключну підсудність, проте цією статтею не віднесено до виключної підсудності спори щодо захисту прав споживачів або про стягнення депозиту. Позивач зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що договір банківського вкладу містить факсимільний підпис голови правління ПАТ КБ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 з фактимільною печаткою відповідача, однак не досліджено квитанцію про внесення коштів на депозит, яка не містить відбиток печатки, якою має бути засвідчений підпис на квитанції.

Суд першої інстанції оглянув оригінали договору банківського вкладу та квитанції в судовому засіданні, у якому представник відповідача не брав участі, а суд апеляційної інстанції не визнав за необхідне оглянути оригінали договору банківського вкладу та квитанції з урахуванням вимог апеляційної скарги.

Усудах першої та апеляційної інстанцій позивач участі не брала, усі процесуальні дії, зокрема, подання до суду позовної заяви, здійснені представником ОСОБА_1 . Отже, судами першої та апеляційної інстанцій розглянуто справу позивача, дієздатність і правоздатність якої як громадянина України, яка проживає на тимчасово окупованій території, не підтверджена. У матеріалах справи відсутня довідка, яка підтверджує місце проживання позивача на території Автономної Республіки Крим після окупації.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що позивачемдля огляду в судове засідання першої інстанції надавались оригінали договору вкладу та квитанції. У представника відповідача не було перешкод брати участь у засіданні, під час якого суд першої інстанції оглядав оригінали договору та квитанції. Щодо того, що суд апеляційної інстанції не оглянуворигінали зазначених документів, та таке твердження відповідача спростовується матеріалами справи, оскільки вказаний суд долучив оригінали договору та квитанції до матеріалів справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин тазастосували до них норми матеріального права, обгрунтовано задовольнили позов у частині стягнення депозиту та відсотків за ним.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDNWFD НОМЕР_2 вклад «Стандарт» (далі - договір), за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалася передати ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти для розміщення за депозитним вкладом.

Розділом договору «Дані по вкладу» визначено, що залишок завкладом станом на 23 січня 2014 року, становить 4 321,09 доларів США. Вклад оформлений на 366 днів до 22 січня 2015 року. На суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 10% річних. Період нарахування відсотків за вкладом - один місяць.

На виконання зазначеного договору позивач передала, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 4 321,09 доларів США, що підтверджується квитанцією від 23 січня 2014 року (а. с. 134 - 136,189 - 191).

Відповідно до пунктів 2, 3 договору нарахування відсотків на суму вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошових коштів до банку і здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається вкладнику, відсотки не нараховуються.

За закінченням кожного цілого календарного місяця, який минув з моменту укладення договору, у перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15.00 нараховані відсотки за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно зпунктом 4 договору дія договору закінчується з виплатою всієї суми вкладу разом з процентами, які підлягають виплаті відповідно до умов договору. Якщо закінчення строку вкладу припадає на вихідний день, то виплата суми вкладу здійснюється в перший робочий для Банку день.

Відповідно до пункту 6 договору за закінченням строку вкладу банк перераховує кошти з депозиту на вклад «до запитання».

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що після закінчення строку дії договору банком виплачено позивачу вклад та відсотки за вкладом, передбачені умовами договору.

За змістом пунктів 7, 8 договору, якщо після закінчення трьох календарних днів після надходження грошей на вклад «на вимогу» вкладником не витребувано суму вкладу або його частину, вкладник доручає банку перерахувати всю суму коштів з вкладу «до запитання» на цей депозит. Процентна ставка за вкладом на новий строк відповідає ставці, яка діє в банку для щойно формлених вкладів даного найменування і строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Продовження вкладу здійснюється без оформлення додаткових угод до договору. Чинний розмір відсоткової ставки за вкладом можливо дізнатися у відділенні або на сайті банку. Новий строк вкладу обчислюється з дати зарахування коштів на депозит з вкладу «до запитання». Додатково на новий строк вкладу банк збільшує відсоткову ставку за вкладом (далі - надбавка). Розмір надбавки вказаний в Умовах і Правилах надання банківських послуг, розміщених на сайті pb.ua. Якщо банк заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через SMS повідомляє про це не пішніше ніж за 2 календарних дні до закінчення строку вкладу. Для повідомлення банку використовує зазначені в договорі контактні дані.

Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщені на сайті pb.ua., а саме підпунктом 2.2.1.9. пункту 2.2.1. «Загальні положення» передбачено, що якщо банк не перерахував кошти з депозиту на вклад «до запитання», то вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника до банку. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що банк відповідно до вимог, передбачених пунктом 8 договору та підпунктом 2.2.1.9. Умов, перехував кошти з депозиту на вклад «до запитання».

Судом апеляційної інстанції встановлено пролонгацію договору банківського вкладу, укладеного 22 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

17 грудня 2015 року позивач надіслала до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про повернення коштів та нарахованих відсотків, яку банком отримано 21 грудня 2015 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено та банком не доведено належними та допустимими доказами, що банком за заявою ОСОБА_1 повернено їй суму вкладу та відсотки за ним.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно ізчастиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Положеннястатті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції № 492 передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_1 надала оригінал квитанції про внесення коштів на депозитний рахунок банку, яку оглянуто судом. Вказана квитанція містить усі необхідні реквізити, а саме відомості про платника; призначення платежу, підпис касира банку.

Надавши належну оцінку наданим позивачем доказам, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що між сторонами укладено договір про депозитний вклад і позивачем внесено кошти на депозитний рахунок банку.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260.

Верховний Суд виходить із встановлених обставин у вказаній справі, в якій суд перевірив та дослідив оригінали договору та квитанції, які долучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив, що на спростуванняпозовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» жодних письмових доказів не надав, а також не надав докази про повернення позивачу коштів, чи їх отримання.

Наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційноїінстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Доводи касаційної скарги щодо неправильно визначеної підсудності справи суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованимна території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та зебезпечено розгляд цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевим загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 січня 2016 року підсудність справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів визначено Голосіївському районного суду м. Києва.

Доводи касаційної скарги, що судом не перевірено дієздатність та правоздатність позивача спростовуються матеріалами справи, зокрема, журналом судового засідання від 15 вересня 2016 року, де зазначено про участь у судовому засідання позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 . Судом встановлено осіб, які беруть участь у судовому засіданні, а такожперевіреноповноваження представників сторін.

Відповідачем на спростування порушеного права позивача не надано належних та допустимих доказів про виконання зобов'язання перед ОСОБА_1 за депозитним договором.

Щодо судових витрат

Частиною другою статті 133 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставки судового збору встановлююється у розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням позовних вимог, їх уточненням, позивачем при зверненні до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2550,00 грн. Рішенням суду першої інстанції на користь позивача стягнено з відповідача 254 524,47 грн (а. с. 29 - 114). Судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з відповідача на користь позивача 144 636,82 грн, проте суд апеляційної інстанції стягнув судовий збір з ПАТКБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 без урахування вимог частини першої статті 141 ЦПК України.

Тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині розміру судового збору, який покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з 1350,00 грн на 1 449,07 грн.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду апеляційної інстанції в частині перерозподілу судового збору - зміні. В іншій частині оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Щодо поновлення виконання судового рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі, тому згідно із положеннями статті 436 ЦПК України їх виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Сокуренко Наталії Вікторівнизадовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року змінити в частині стягнення судового збору з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 з 1350,00 (одна тисяча триста п'тдесят грн) 00 коп на 1 449,07 (одна тисяча чотириста сорок дев`ятьгрн) 07 коп.

В іншій частині рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 рокута рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у незмінній його частині залишити без змін.

Поновити виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року у незмінній його частині та змінене рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко