Дата документу 12.02.2019 Справа № 0805/3642/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 0805/3642/2012
Провадження №22-ц/807/241/19
Головуючий в 1-й інстанції - Мануйлова Н.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Бєлки В.Ю.,
секретарКамалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року, ухвалене в м. Вільнянськ у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» до ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року ПАТ «Полтава-банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості в розмірі 20397,31 грн. В позові зазначає, що згідно п.1.1 кредитного договору № 22 від 30 липня 2008 року, укладеного між Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк», який в подальшому був перейменований на Публічне акціонерне товариство «Полтава-банк», та ОСОБА_5, відповідачу було надано споживчий кредит у сумі 5 000 грн. 00 коп. строком на 12 місяців з 30 липня 2008 року по 29 липня 2009 року зі сплатою 25 процентів річних на умовах, визначених цим Договором. ОСОБА_5 суму боргу та відсотки за користування кредитом не сплачує, у зв'язку з чим її заборгованість перед ПАТ "Полтава-банк" станом на 03 липня 2012 року становить 20 397 грн. 31 коп., з яких: сума боргу по тілу кредиту - 3 931 грн. 30 коп.; сума прострочених відсотків за користування кредитом - 3 355 грн. 64 коп.; пеня - 13 109 грн. 37 коп. Позивач вважає, що ОСОБА_5 порушила зобов'язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених в ст. 611 Цивільного кодексу України. Відповідач позов не визнала, подала зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним, в якій зазначає, що нею в липні 2008 року дійсно була заповнена заява про надання споживчого кредиту в сумі 5000 грн. та надані необхідні документи для укладання кредитного договору. Але для подальшого оформлення кредитного договору та отримання коштів в касі банку їй потрібно було їхати до м. Запоріжжя, цього нею зроблено не було. Таким чином, ніяких коштів вона від банку не отримувала, про існування договору дізналася тільки після отримання позову. Крім того, за 3 роки банк не звертався до неї із вимогою про сплату кредиту. У зв'язку цим вважає, що оскільки нею кошти отримані не були, кредитний договір є недійсним.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» до ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, задоволено частково. Розірвано кредитний договір № 22 від 30 липня 2008 року, укладений між АБ «Полтава-банк» та ОСОБА_5 з 03 липня 2012 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» заборгованість в розмірі 18785,37 грн.; судові витрати у розмірі 214,60 грн. У задоволенні іншої частини позову -відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що банком не надано доказів отримання відповідачем кредиту, всі матеріали, що надані позивачем у справі є копіями, які не підтверджують видачу ОСОБА_5 грошових коштів через касу банку. Таким чином, рішення суду першої інстанції винесено на підставі недопустимих доказів.

У запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Полтава-Банк» зазначає, що заперечує проти апеляційної скарги ОСОБА_5, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, його мотивованим та обґрунтованим. Вказує, що відповідачка по справі особисто підписувала заяву про видачу готівки від 30 липня 2008 № 58, оскільки такий документ передбачений п.2 гл.3 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженій Постановою Національного банку України від 14.08.2003 №377, яка була чинна на час укладання кредитного договору. У вказаній заяві є всі передбачені Інструкцією реквізити та містяться печатки банківської установи із зазначенням прізвища працівника банку, який прийняв заяву, та прізвища касира, яка видала гроші готівкою відповідачці. Кредитну картку відповідачка отримувати не могла, оскільки кредит є споживчим, а не овердрафтом. Крім того, протягом деякого часу відповідачка здійснювала погашення кредиту, про що свідчить надані виписки руху по рахунку ОСОБА_5

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно п.1.1 кредитного договору № 22 від 30 липня 2008 року, укладеного між Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк», який в подальшому був перейменований на Публічне акціонерне товариство «Полтава-банк», та ОСОБА_5, відповідачу було надано споживчий кредит у сумі 5 000 грн. 00 коп. строком на 12 місяців з 30 липня 2008 року по 29 липня 2009 року зі сплатою 25 процентів річних на умовах, визначених цим Договором (а.с. 5).

Перед укладанням вказаного кредитного договору позичальник 24.07.2008 оформила анкету позичальника-фізичної особи, в якій було попередньо погоджено мету споживчого кредиту, суму кредиту, строк погашення (а.с. 7).

Згідно наданих виписок руху по особовому рахунку ОСОБА_5 (а.с. 60-170) та заяв на переказ готівки (а.с. 56-59) відповідачем здійснювалося неодноразове погашення кредиту, але через неналежне виконання своїх зобов'язань виникла заборгованість, яка станом на 03 липня 2012 року становить 20397 грн. 31 коп., з яких: сума боргу по тілу кредиту - 3 931 грн. 30 коп.; сума прострочених відсотків за користування кредитом - 3 355 грн. 64 коп.; пеня - 13 109 грн. 37 коп.

Суд першої інстанції у рішенні вказує, що оскільки відповідач ОСОБА_5 тривалий час не виконувала зобов'язання за договором, то вона, істотно порушила умови договору щодо порядку та строків погашення заборгованості, що є підставою для розірвання договору. Разом з тим вимоги ПАТ «Полтава-банк» підлягають частковому задоволенню, а саме, щодо стягнення вказаної суми пені, виходячи з того, що позивачем пропущений встановлений п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України річний строк позовної давності. Оскільки позов було подано позивачем 04.07.2012 (згідно поштового штампу на конверті), суд знаходить доведеною та такою, що підлягає стягненню, суму пені в розмірі 11498,43 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, становить 18785,37 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем докази частково підтверджують обґрунтованість його вимог та повністю спростовують вимоги ОСОБА_5 за зустрічним позовом.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Так відповідно до п.1.1 кредитного договору № 22 від 30 липня 2008 року, укладеного між Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк» та ОСОБА_5, останній було надано споживчий кредит у сумі 5 000 грн. 00 коп. строком на 12 місяців з 30 липня 2008 року по 29 липня 2009 року зі сплатою 25 процентів річних на умовах, визначених цим Договором.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Термін дії кредитного договору, укладеного між сторонами скінчився 29.07.2009 року. Договором не передбачено розмір процентів та пені, які підлягають нарахуванню після закінчення терміну дії договору.

Відповідно до виписки руху коштів за рахунком ОСОБА_5 згідно кредитного договору №22 від 30.07.2008 року, станом на 29.07.2009 року, заборгованість по процентам за кредитним договором у відповідача відсутня (т.1 а.с.88).

Заборгованість по процентам станом на 06.12.2012 року (т.1 а.с.136) складає 3290,63 грн., однак вказана заборгованість не підлягає стягненню з підстав нарахування поза межами терміну дії договору. З аналогічних підстав не підлягає стягненню розмір пені нарахований за період з 03.07.2011 року по 03.07.2012 року у сумі 11527,55 грн. (т.1 а.с.50,51-54).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16.

За таких підстав стягненню підлягає лише сума боргу по тілу кредиту у розмірі 3931,30 грн.

Вимоги позивача щодо розірвання кредитного договору №22 від 30 липня 2008 року, укладеного між АБ «Полтава-Банк» та ОСОБА_5 задоволенню не підлягають, оскільки термін дії договору на момент подання банком позову сплив.

Що стосується, доводів апеляційної скарги з приводу задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним, то слід зазначити, що в матеріалах справи міститься копія заяви на видачу готівки № 56 від 30 липня 2008 року (а.с. 44), яка містить печатку банку із зазначенням прізвища працівника, який отримав заяву від позичальника, печатку банку із вказанням прізвища касира, який видав готівку після пред'явлення документу, що посвідчує особу відповідача та підпис відповідачки.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження обставин неотримання кредитних коштів позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_5. не надано.

Крім того, під час дії договору 28.08.2018, 30.09.2008, 27.10.2008, 09.02.2009, 12.02.2009 відповідачка ОСОБА_5 здійснювала погашення кредиту (т. 3 а.с. 122), про що свідчить надані виписки руху по рахунку, які відповідач не спростувала, і що свідчить про укладення кредитного договору саме відповідачкою.

Клопотання відповідача подане суду апеляційної інстанції про застосування строків позовної давності до заявлених вимог не підлягає задоволенню, оскільки воно в розріз вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялось, враховуючи також те. що відповідач безпосередньо брала участь в розгляді справи судом першої інстанції та заявляла зустрічний позов.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв'язку зі зміною розміру заборгованості, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача складає 41,35 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог, щодо розірвання кредитного договору, стягнення пені та відсотків за кредитним договором, і в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» до ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору, стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 3355,64 грн., пені в розмірі 13109,37 грн., відмовивши в задоволенні позову в цій частині.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року у цій справі змінити в частині визначення розміру стягнення заборгованості за кредитним договором зменшивши його з 18785,37грн. до суми боргу по тілу кредиту в розмірі - 3931,30грн., та змінити розмір судового збору, який підлягає стягненню з 214,60 грн. до 41,35 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 13 лютого 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

В. Ю. Бєлка