Справа № 128/2575/19
УХВАЛА

21 жовтня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

25.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до ОСОБА_2 , який є громадянином Арабської Республіки Єгипет та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана позовна заява ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 30.09.2019 залишена без руху, оскільки вона не відповідає п.5 ч.3 ст.175, ч.2 ст. 28 ЦПК, а саме з доданих позивачем документів убачається, що до позовної заяви не долучено доказ легалізації вказаного шлюбу на території України. Документом, який встановлює безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» (із змінами та доповненнями). Відповідно до цих Правил, документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать про акти громадянського стану, вчинених за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тобто, щоб держава Україна визнала шлюб, укладений в іншій країні, з усіма правовими наслідками, цей шлюб необхідно легалізувати. Таким чином, свідоцтво про шлюб з іноземцем визнається в Україні, лише якщо воно з інших країн, то потребує перекладу, а також додаткового засвідчення (апостиль чи легалізація, залежно від країни іноземця).

Крім того, до позовної заяви не долучено оригінал шлюбної угоди; відсутні належні докази офіційного перебування відповідача взагалі на території України в період з 01.07.2018 року по 26.09.2018 року (як зазначає позивач), оскільки іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч.ч. 312 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Також, в позовній заяві зазначено, що в шлюбі у сторін народились діти, однак копій свідоцтв про народження дітей, які на даний час є малолітніми або неповнолітніми до позовної заяви не долучено, що спростовує посилання позивача на ч.2 ст. 28 ЦПК, щодо подачі даного позову саме до Вінницького районного суду Вінницької області.

Позивачу надано термін для усунення недоліків в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали, а також роз`яснено, що в разі не виправлення недоліків позовної заяви у встановлений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде їй повернена.

17.10.2019, через канцелярію суду, від представника позивача адвоката Гуменюк Н.В. надійшла заява на виконання вимог вищезазначеної ухвали, яка мотивована тим, що відповідно до п.1.2 Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в У країн і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ №113 від 04.06.2002р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2002р. за №535/6823 консульська легалізація офіційних документів - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності штампів, печаток, якими скріплено документ;відповідно до п. 1.3 легалізація в установленому порядку документу надає йому право на існування в міжнародному обігу; відповідно до п. 5.1 закордонні дипломатичні установи України приймають на легалізацію офіційні документи, складені і засвідчені на території держави перебування або консульського округу органами державної влади, до компетенції яких входить проведення процедури консульської легалізації для їх подальшого використання в Україні.також відповідно до п.7.1 усі легалізовані документи повинні реєструвати в Книзі реєстрації легалізованих документів.

Вважає, що з офіційної шлюбної угоди 616 від 2018 року, відносно неї здійснено консульську легалізацію консулом Посольства України в Арабській Республіці Єгипет, зареєстровано в реєстрі за № 570/354-18, а отже вимога Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» позивачкою дотримана.

Зазначає, що позивачкою та її як представником в судовому засіданні буде наданий оригінал шлюбної угоди для огляду, що передбачено п.7 ч.1 ст. 197 ЦПК України.

Вказує, що предметом спору є шлюбні відносини, які на думку позивачки слід розірвати. Тому обставина, що зазначена позивачкою про проживання відповідача натериторії України в період 01.07.2018р. - 26.09.2018р. не потребує доказування, оскільки вона не підтверджує ні реєстрацію шлюбу, ні його розірвання, оскільки ці акти цивільного стану потребують державної реєстрації, і загалом дана обставина носить інформативний характер.

Зазначає, що визначаючи підсудність даного позову, позивачка ОСОБА_1 скористалась нормою ч. 2 ст. 28 ЦПК України про те, що позов про розірвання шлюбу може подаватись за своїм зареєстрованим місцем проживання у разі, коли вона не може з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Тому позивачкою визначена підсудність за її місцем проживання: АДРЕСА_2 до АДРЕСА_2 районного суду, оскільки звернутись з заявою про розірвання шлюбу в Єгипет за місцем проживання відповідача вона не може, оскільки її дохід за місцем роботи є не набагато більшим за мінімальний розмір заробітної плати та в середньому складає 8 251,00 грн., тому оплатити поїздку, проживання та правничу допомогу в Єгипті вона не може. Крім того, Єгипет є мусульманською країною з державною релігією - іслам, тому питання шлюбно -сімейних відносин там регулюються мусульманським правом.

Вказує, що в позовній заяві помилково в реченні «Від шлюбу дітей маємо» пропущена частка «не», відредаговане речення має вигляд «Від шлюбу дітей не маємо». Дана обставина відповідачем не оспорюється, оскільки спільних дітей сторони не мають.

Просить суд призначити справу до розгляду по суті.

Згідно ч.3 ст.185 ЦПК якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вивчивши вищевказану заяву представника позивача від 17.10.2019 та додані до неї документи, судом стало достеменно відомо , що сторони по справі не мають спільних малолітніх та ( або) неповнолітніх дітей, як попередньо було зазначено у позові.

Позивач ОСОБА_1 при звернені до суду із даним позовом посилається на ч. 2 ст. 28 ЦПК України про те, що позов про розірвання шлюбу може подаватись позивачем за своїм зареєстрованим місцем проживання у разі, коли вона не може з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, тому нею визначена підсудність за її місцем проживання: АДРЕСА_2 до Вінницького районного суду.

Під іншими причинами, позивач зазначила , що вона не може звернутися із заявою про розірвання шлюбу в Єгипет за місцем проживання відповідача , оскільки її дохід за місцем роботи є не набагато більшим за мінімальний розмір заробітної плати та в середньому складає 8 251,00 грн., тому оплатити поїздку, проживання та правничу допомогу в Єгипті вона не може; крім того, Єгипет є мусульманською країною з державною релігією - іслам, тому питання шлюбно -сімейних відносин там регулюються мусульманським правом.

На підтвердження поважності поважних причин виїхати до місця проживання відповідача позивачем надано довідку про доходи № 27 від 30.08.2019, з якої убачається, що з лютого 2019 по липень 2019 позивачу нараховано заробітну плату в сумі 61 500 гривень.

Відповідно до ч.2 ст. 28 ЦПК позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Суд не визнає ці інші причини поважними, оскільки укладаючи шлюб з іноземцем , в іншій державі , з іншою релігією ,позивач як повнолітня особа повинна була розуміти наслідки такого вчинку, також суд не може визнати що позивач на разі перебуває у скрутному матеріальному становищі , який би перешкоджав їй звернутися до суду іншої держави.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне вважати неподаною позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та повернути її позивачу, оскільки позивачем не виконані у повному обсязі недоліки позовної заяви , які перешкоджають суду вирішити питання про відкриття провадження у даній справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню нею із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, а також, попередньо, суд рекомендує ще ознайомитися із положеннями Закону України « Про міжнародне приватне право», який встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок та застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом:1) визначення застосовуваного права;2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб;3) підсудність судам України справ з іноземним елементом;4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Керуючись ч.3 ст.185 ЦПК , суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -вважати неподаною та повернути її позивачеві, разом із доданим до неї документами.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду безпосередньо або через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання йому копії ухвали суду.

Суддя: