Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 235/3789/16-ц

провадження № 61-30438св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року у складі судді Назаренка Г. В. та рішення апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Новосьолової Г. Г., Новосядлої В. М., Мальованого Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 17 листопада 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (далі - ВАТ «АКБ «Капітал»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (далі - ПАТ «АКБ «Капітал») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 205, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу споживчий кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 5 830 530 грн, строком до 16 листопада 2009 року зі сплатою 20 % річних.

16 листопада 2009 року, 25 лютого та 15 листопада 2010 року між сторонами укладено додаткові угоди до договору про надання споживчого кредиту від 17 листопада 2008 року №205, строк дії договору був пролонгований до 15 листопада 2011 року.

03 жовтня 2011 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 205-п/2, згідно якого поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 17 листопада 2008 року № 205 з усіма договорами про внесення змін до нього, які укладені на час його укладення та можуть бути укладені в майбутньому у розмірі 3 514 880, 37 грн у разі невиконання, часткового виконання або виконання неналежним чином боржником зобов`язань за основним договором.

Відповідач свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, не виконував, не здійснював погашення кредиту, тому станом на 15 лютого 2013 року заборгованість за тілом кредиту складала 3 173 100,00 грн, заборгованість за відсотками 341 780,37 грн.

15 лютого 2013 року поручитель ОСОБА_3 виконав зобов`язання за кредитним договором від 17 листопада 2008 року № 205 шляхом погашення заборгованості, що підтверджується довідкою банку.

09 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення права вимоги за договором поруки від 03 жовтня 2011 року № 205-п/2, згідно умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 набув всі права поручителя за договором поруки від 03 жовтня 2011 року № 205-п/2, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «АКБ «Капітал» в якості забезпечення договору про надання споживчого кредиту від 17 листопада 2008 року № 205 з усіма договорами про внесення змін до нього, укладеним між ПАТ «АКБ «Капітал» та ОСОБА_2 , за умовами якого ОСОБА_3 виконав погашення зобов`язань боржника перед ПАТ «АКБ «Капітал».

Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором про відступлення права вимоги за договором поруки у сумі 3 514 880,37 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що, з урахуванням статті 262, частини третьої статті 267 ЦК України, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року змінено у частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд постановив вважати, що перехід прав кредитора внаслідок виконання обов`язку боржника є суброгацією.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що перехід прав кредитора поручителю внаслідок виконання останнім обов`язку боржника відповідно до пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України є одним з видів суброгації. За суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 235/3789/16-ц та витребувано з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 травня 2018 року справу № 235/3789/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу № 235/3789/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відлік перебігу позовної давності починається із моменту виконанням позивачем зобов`язання за відповідача перед поручителем 19 квітня 2016 року. Крім того, сплив позовної давності, як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачено.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких просив, касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Указував, що заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, таким чином будь-які можливі вимоги з приводу кредитного договору мали бути пред`явлені в межах строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, що обчислюється за основним зобов`язанням, тобто до 15 листопада 2014 року.

Також ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких просив, касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Указував, зокрема, що банком видана довідка № 20/356 про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відповідно до якої заборгованість погашена. При цьому довідка не містить будь-яких посилань на виконання обов`язку зі сплати кредиту третіми особами, оскільки ОСОБА_5 виконав обов`язок зі сплати кредиту перед банком особисто.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 17 листопада 2008 року між ВАТ «АКБ «Капітал», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Капітал», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 205, згідно з умовами якого та додаткових угод до нього банк надав позичальнику споживчий кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 5 830 530, 00 грн строком з 17 листопада 2008 року до 15 листопада 2011 року зі сплатою 20 % річних.

3 жовтня 2011 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 205-п/2, згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 205 від 17 листопада 2008 року з усіма договорами про внесення змін до нього, які укладені на час його укладення та можуть бути укладені в майбутньому у розмірі 3 514 880,37 грн у разі невиконання, часткового виконання або виконання неналежним чином боржником зобов`язань за основним договором.

19 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення права вимоги за договором поруки від 03 жовтня 2011 року № 205-п/2, згідно умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 набув всі права поручителя за договором поруки від 03 жовтня 2011 року № 205-п/2, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «АКБ «Капітал» в якості забезпечення договору про надання споживчого кредиту від 17 листопада 2008 року № 205 з усіма договорами про внесення змін до нього, укладеним між ПАТ «АКБ «Капітал» та ОСОБА_2 , за умовами якого ОСОБА_3 виконав погашення зобов`язань боржника перед ПАТ «АКБ «Капітал».

Згідно з пунктом 1.2 цього договору позивач одержав право (замість ОСОБА_3 ) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним договором та договором про надання споживчого кредиту від 17 листопада 2008 року № 205 у повному обсязі.

Пунктом 3.1 договору відступлення права вимоги позивач набуває право вимагати від боржника належного виконання наступних зобов`язань: повернути кошти в сумі 3 514 880,37 грн, сплачені поручителем за боржника за договором про надання споживчого кредиту від 17 листопада 2008 року № 205, зобов`язання за яким забезпечувались договором поруки від 03 жовтня 2011 року № 205-п/2.

Згідно з повідомленням ПАТ «АКБ «Капітал» від 19 квітня 2016 року № 1/807 15 лютого 2013 року на підставі договору поруки від 03 жовтня 2011 року № 205-п/2 заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором погашена в повному обсязі ОСОБА_3 на загальну суму 3 514 880,37 грн, з яких 3 173 100 грн - погашення основної кредитної заборгованості, 341 780,37 грн - погашення прострочених відсотків.

28 квітня 2016 року з метою досудового врегулювання спору позивачем направлено відповідачу листа з проханням протягом 30 календарних днів з моменту його отримання добровільно сплатити борг перед ним за договором відступлення у сумі 3 514 880,37 грн, яке отримане відповідачем 04 травня 2016 року, і залишилось без виконання.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договорами наявності згоди боржника на заміну кредитора не передбачалось.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Отже правильним є висновок апеляційного суду, що кінцевим строком пред`явлення вимог, навіть при заміні сторін у зобов`язанні (відступлення права вимоги за кредитним договором ОСОБА_6 ОСОБА_1 19 квітня 2016 року), є 15 лютого 2016 року, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся у червні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України про застосування якого було заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. П. Курило