16.09.2019 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира в складі:
головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.
з участю секретаря с/з Давиденко Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства науково-дослідного інституту радіосистем про стягнення боргу із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
Позовні вимоги мотивовані тим, що на момент звільнення позивача у зв`язку із припиненням підприємством господарської діяльності утворилась заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 7163 грн. 53 коп., в тому числі: за березень 2006 року в сумі 205,49 грн., за квітень 2006 року в сумі 567,08 грн., за травень 31,46 грн., за червень 2006 року 55,78 грн., за липень 2006 року в сумі 698,23 грн., за серпень 619,58 грн., за вересень 2006 року в сумі 684,49 грн., за жовтень 2006 року в сумі 469,33 грн., за листопад 2006 року в сумі 553,58 грн., за грудень 2006 року в сумі 448.70 грн., за січень 2007 року в сумі 526,87 грн., за лютий 2007 року в сумі 483,52 грн., за березень 2007 року в сумі 1821,42 грн.
Зазначена заборгованість, що утворилась за вищевказаний період відповідачем не погашена й на даний час, що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі за № 6 від 28.05.2019 року, яка була видана відповідачем.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 13.12.2004 року наказом за № 79-к від 09.12.2004 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Житомирського науково-дослідного інституту радіосистем слюсарем механоскладальних робіт третього розряду.
14.03.2007 року наказом за № 22-к від 14.03.2007 року позивача було звільнено з Житомирського науково-дослідного інституту радіосистем за ч.3 ст.38 КЗпП України.
Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі №6 від 28.05.2019 року на момент звільнення позивача у зв`язку із припиненням підприємством господарської діяльності утворилась заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 7163 грн. 53 коп., у тому числі: за березень 2006 року в сумі 205,49 грн., за квітень 2006 року в сумі 567,08 грн., за травень 31,46 грн., за червень 2006 року 55,78 грн., за липень 2006 року в сумі 698,23 грн., за серпень 619,58 грн., за вересень 2006 року в сумі 684,49 грн., за жовтень 2006 року в сумі 469,33 грн., за листопад 2006 року в сумі 553,58 грн., за грудень 2006 року в сумі 448,70 грн., за січень 2007 року в сумі 526,87 грн., за лютий 2007 року в сумі 483,52 грн., за березень 2007 року в сумі 1821,42 грн. (а.с.8)
Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.
Відповідно до ст. 47 Кодексу Законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Вимоги ст. 115 КЗпП України передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року №95, прийнятої Генеральною конференцією Міжнародної організації праці, яка застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Частиною п`ятою статті 97 Кодексу Законів про працю України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Частиною шостою статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.
Отже, судом встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 було допущено порушення вимоги 116 КЗпП України та своєчасно з ним не було проведено розрахунок по заробітній платі, з відповідача підлягає стягненню заборгованість, яка утворилася за період з березня 2006 року по березень 2007 року в сумі 7165,53 грн.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 року здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159.
Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.
Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці», у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Виходячи з довідки про розмір заборгованості по заробітній платі, яка була видана відповідачем та долучена до позовної заяви, розмір заборгованості за два останніх місяця роботи складає: за лютий 2007 року - 483,52 грн., за березень 2007 року 1821,42 грн., тобто в загальному 2304,94 грн. При цьому кількість робочих днів у лютому 2007 року склала 20 днів, а в березні 2007 року 9 днів (з огляду на те що позивача було звільнено 14.03.2007 року), а всього 29 днів. За таких обставин середньоденна заробітна плата за вказаний період становить 79,48 грн. (2304,94 грн. : 29 = 79,48 грн.)
Кількість робочих днів з 15.03.2007 року по день звернення до складає 3094 дні.
З огляду на викладене, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 245911,12 грн. (3094x79,48=245911,12 грн.).
Згідно ст. 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до державного підприємства науково-дослідного інституту радіосистем про стягнення боргу із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.47, 97, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 24, 34 ЗУ «Про оплату праці», ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354, 430, суд
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства науково-дослідного інституту радіосистем про стягнення боргу із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.
Рішення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце прожив. АДРЕСА_1 )

Відповідач: Державне підприємство науково-дослідного інституту радіосистем (місце знаходження: АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 .Качинського АДРЕСА_4 ).

Суддя: Н.Ф. Слюсарчук