ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1587/16-ц Номер провадження 22-ц/814/895/19Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т.Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

05 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є онуком ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну частку (пай) розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), місце знаходження земельної частки (паю) на території Драбинівської сільської ради, Новосанжарського району Полтавської області на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 15.12.2008 року за № 560, як за спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року баби ОСОБА_4

15.02.2019 року першим заступником прокурора Полтавської області в інтересах ГУ Держгеокадастру у Полтавській області подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду (а.с.59-68).

Згідно ч.1 ст.294 ЦПК України (чинної на час ухвалення рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно ст.354 ЦПК України (чинного на час подачі апеляційної скарги) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновленим в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2019 року заступник керівника Кобеляцької місцевої прокуратури звернувся до суду із заявою про ознайомлення та здійснення фотокопій матеріалів цієї цивільної справи (а.с.55).

Листом Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.01.2019 року відмовлено в задоволенні заяви заступника керівника Кобеляцької місцевої прокуратури про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.56-57).

Апеляційна скарга на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року подана через два роки три місяці з дати його ухвалення, тобто з порушенням норм ч.1 ст.294 ЦПК України (чинної на час ухвалення судового рішення) та ст.354 ЦПК України (чинного на час подачі апеляційної скарги).

У відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою слід відмовити, виходячи з таких мотивів.

За змістом п.2 ч.2 ст.358 ЦПК України апеляційна скарга приймається до розгляду за умови, якщо особа, яка її подала, доведе, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду з апеляційною скаргою, прокурор, посилаючись на положення ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ч.3 ст.24 ЗУ «Про прокуратуру», стверджував про таке.

Ухвалюючи рішення по суті спору, суд першої інстанції не встановив наявність невитребуваних паїв земель колишнього КСП ім..Кірова, внаслідок чого до участі у справі не залучено орган, уповноважений Державою на здійснення функцій у сфері використання земель. Визнання за ОСОБА_2 права на отримання земельної частки (паю) за відсутності відповідних земель беззаперечно зачіпає інтереси Держави, оскільки реалізувати визнане судовим рішення право позивач зможе лише шляхом виділення такого паю із земель запасу чи резервного фонду державних сільськогосподарських земель, тобто судовим рішенням порушений встановлений законом порядок набуття прав на землю сільськогосподарського призначення. Отже, оскаржуване рішення стосується майнових інтересів Держави в особі ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, яке не оскаржило зазначене рішення суду першої інстанції (наявна бездіяльність уповноваженого державного органу).

Оцінюючи наведені доводи, апеляційний суд відповідно до приписів ч.4 ст.263 ЦПК України керується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 05.12.2018 року у справі №923/129/17 сформульовані такі правові висновки щодо обґрунтованості і законності участі прокурора у вирішенні судом справ в порядку цивільного (господарського) судочинства.

Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Верховний Суд приймає до уваги, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належить до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

За змістом частини 3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

У пункті 3 частини 1 статті 1311 Конституції України зазначено про можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави

Сам лише факт відсутності звернення суб'єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Така практика Верховного Суду зумовлена необхідністю забезпечення гарантованого принципу рівності сторін у судовому процесі. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Верховний Суд відзначає, що така практика не є намаганням обмежити функції прокуратури сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, а є лише наслідком системного тлумачення положень законодавства, якими встановлена необхідність підтвердження судом підстав для представництва прокуратурою інтересів держави, оскільки право прокуратури на звернення до суду в інтересах уповноваженого суб'єкта, не може презюмуватися, як безспірне.

В апеляційній скарзі прокурор лише зазначив, що ГУ Держгеокадастру в Полтавській області не оскаржило рішення суду першої інстанції та не навів обставин, які б підтверджували те, що суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів Держави та яких саме, або здійснює його неналежно у розумінні наведених вище роз'яснень.

Окрім того, рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну частку (пай) розміром 3,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області як за спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року баби ОСОБА_4

Таким чином, правовим наслідком ухваленого судом першої інстанції рішення є виникнення у ОСОБА_2 права на отримання в натурі земельної ділянки в адміністративних межах Драбинівської сільської ради Новосанжарського району.

Правовідносини щодо виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) врегульовані Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 5 червня 2003 року № 899-IV.

Статтею першою Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Цією ж нормою визначена категорія громадян, яким земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) - громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_2 відноситься до такої категорії громадян, в апеляційній скарзі прокурора також не наведено таких доказів. Отже, твердження апеляційної скарги про те, що реалізувати визнане судовим рішення право позивач зможе лише шляхом виділення такого паю із земель запасу чи резервного фонду державних сільськогосподарських земель не є обґрунтованим.

Законом також чітко визначені підстави та процедура виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) (ст.3 - ст.9, ст.13).

В апеляційній скарзі прокурора відсутні обґрунтовані доводи про те, яким чином рішення суду першої інстанції та, відповідно, наявність у ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) у межах Драбинівської сільської ради Новосанжарського району порушує порядок набуття права на землю та (або) порушує, створює загрозу порушення прав чи інтересів Держави в особі ГУ Держгеокадастру в Полтавській області у разі виділення ОСОБА_2 земельної ділянки в порядку і на підставах, визначених ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 5 червня 2003 року № 899-IV.

Зважаючи на наведене апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не містить обгрунтованих доводів про існування правових підстав для здійснення ним (прокуратурою) представництва інтересів Держави в особі ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, а також про те, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки Держави в особі ГУ Держгеокадастру в Полтавській області.

За таких обставин необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись п.1 ч.2 358 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов

З оригіналом згідно

Суддя: О. А. Лобов