Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 537/4502/16-ц

провадження № 61-2299св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 жовтня 2018 року у складі судді Хіневича В. І. та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2019 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Бондаревської С. М., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя та стягнення компенсації вартості майна.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 25 серпня 2000 року по 18 жовтня 2016 року. Вказував, що за час шлюбу у 2015 році за спільні кошти вони придбали автомобіль Volkswagen Passat B6, номерний знак НОМЕР_1 . Зазначав, що вказаним автомобілем ОСОБА_2 розпорядилася на власний розсуд, тому вважає за необхідне отримати від неї грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд поділити спільне майно подружжя, а саме автомобіль Volkswagen Passat B6, номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, стягнувши з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля у сумі 160 000 грн.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про поділ майна подружжя.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що за час шлюбу з ОСОБА_1 ними було придбано 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться у АДРЕСА_2 . У подальшому ними було здійснено значні поліпшення вказаного домоволодіння. Вважала , що необхідно здійснити поділ вказаного майна. Окрім того, вказувала, що за час шлюбу було набуто й інше майно, яким ОСОБА_1 розпорядився на власний розсуд, а тому Ѕ частина його вартості має бути їй відшкодована.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд: визнати нерухоме майно, а саме: самочинно побудовану нежитлову прибудову літ «а3», нежитлову прибудову літ «а4» (незавершеного будівництва), що розташовані на АДРЕСА_2 - об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право власності на будівельні матеріали, що використані при його будівництві вартістю 122 271 грн, згідно із переліком, зазначеним у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2018 року за № 12/4-17; стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів у сумі 61 135, 50 грн; стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя, яким він розпорядився без її згоди, у сумі 94 150 грн.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 листопада 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження із позовом ОСОБА_1 для спільного розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будівельні матеріали, що використані при будівництві самочинно побудованої нежитлової прибудови літ. «а3», нежитлової прибудови літ. «а4», що розташовані по АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, що використані при будівництві самочинно побудованої нежитлової прибудови літ. «а3», нежитлову прибудову літ. «а4» (незавершеного будівництва), що розташовані по АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів у сумі - 61 135,50 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 ) мотивовано тим, що автомобіль Volkswagen Passat B6, номерний знак НОМЕР_1 , був проданий за час шлюбу сторін та за його згоди батьку ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що підтверджує факт повернення коштів ОСОБА_1 , тобто подружжя розпорядилося вказаним майном за обопільною згодою.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 жовтня 2018 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи достовірно підтверджено, що спірний автомобіль був реалізований ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою згодою її чоловіка - ОСОБА_1 за час перебування їх у шлюбі. Достовірність наданої згоди ОСОБА_1 не спростована.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні його позову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції у цій частині. У решті судові рішення судів попередніх інстанцій просив залишити без змін.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 учасниками процесу не оскаржується, тому відповідно до положень статті 400 ЦПК України колегією суддів не перевіряється.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно оцінили надані сторонами докази та дійшли помилкового висновку про те, що сторони розпорядилися спірним автомобільним за взаємною згодою.

Вказує, що суди не врахували, що шлюбні відносини сторони припинили з квітня 2016 року, а спірний автомобіль було продано ОСОБА_2 у травні 2016 року. Тому, вважає, що остання розпорядилася коштами з проданого автомобіля на власний розсуд та повинна відшкодувати йому компенсацію Ѕ частини вартості майна.

Також посилається на порушення судами норм процесуального права щодо відмови у призначенні судової автотоварознавчої експертизи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказує, що доводи скарги є безпідставними, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, є обґрунтованими, тому просить залишити їх без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до положення частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржувані частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина третя статті 61 СК України).

Згідно із статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, дослідивши усі надані сторонами докази, надавши їм належну правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановив, що автомобіль Volkswagen Passat B6, номерний знак НОМЕР_1 , був проданий ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою згодою її чоловіка - ОСОБА_1 , за час їх перебування у шлюбі, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення компенсації вартості вказаного автомобіля та правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Посилання заявника на те, що автомобіль було продано у травні 2016 року, а фактично шлюбні відносини сторони припинили у квітні 2016 року, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо того, що він був проданий за нотаріально посвідченою згодою позивача, та не впливають на правильність вирішення ними спору.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 розпорядилася коштами, отриманими від продажу спірного майна, на власний розсуд, не в інтересах сім`ї, не враховуються судом, оскільки ОСОБА_1 , під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, не довів вказані обставини, що є його процесуальним обов`язком згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, та вони спростовуються встановленими судами обставинами.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення у цій частині без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 жовтня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк