Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 753/12409/15

провадження № 61-22805св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Литвиненко І. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року у складі судді Сирбул О. Ф. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В. та Соколової В. В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що 04 жовтня 2005 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (правонаступник ВАТ «КБ «Хрещатик») та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 37/05-840/83 з подальшими змінами. Відповідно до умов пункту 1.1. Кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 130 000 доларів США, зі сплатою 11, 5 % річних, в розмірі та порядку, визначеними тарифами, та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 02 жовтня 2015 року, а ОСОБА_1 повертає кредит і сплачує за його користування відсотки в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором перед ОСОБА_1 виконав, надавши кредит в сумі 130 000 доларів США. Всупереч умов Кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. В результаті чого станом на 15 червня 2015 року утворилась заборгованість, яка становить 117 836, 45 доларів США.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 37/05-840/83-02 від 05 жовтня 2005 року. Відповідно до пункту 1.2. Договору поруки, поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання позичальником його обов`язку, що випливають з укладеного між ОСОБА_1 та банком договору кредиту № 37/05-840/83 від 04 жовтня 2005 року в розмірі та на умовах визначених Кредитним договором, щодо повернення кредиту, виплати відсотків за кредитом, комісій, неустойок, в розмірі та на умовах визначених Кредитним договором.

В позовних вимогах представник позивача просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за Кредитним договором № 37/05-840/83 від 04 жовтня 2005 року у розмірі 117 836,45 доларів США, що еквівалентно 2 481 497, 64 грн та судовий збір в розмірі 3 654, 00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ КБ «Хрещатик») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором в сумі 117 836, 45 доларівСША, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 481 497, 64 грн. В іншій частині позову було відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання, а тому позов в частині позовних вимог до неї підлягав задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач в односторонньому порядку підвищив річну процентну ставку за кредитним договором та повідомлення поручителя не здійснив, як і не отримав згоди на продовження договору поруки на нових умовах, пов'язаних зі збільшенням відповідальності поручителя. Оскільки без згоди поручителя збільшився обсяг його відповідальності як поручителя, а також враховуючи, що після підвищення відсоткової ставки будь-які зміни або доповнення в договір поруки не вносились, зобов'язання щодо забезпечення кредитного договору порукою є припиненими на підставі закону.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Хрещатик» було задоволено, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення яким. позовні вимоги ПАТ КБ «Хрещатик» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором в розмірі 117 836, 45 доларівСША, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 481 497,64 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про припинення поруки ОСОБА_2 та відсутність у останнього зобов`язань перед ПАТ КБ «Хрещатик». Таким чином суд апеляційної інстанції вважав, що оскільки порука за договором поруки № 37/05-840/83-02 на момент розгляду справи не була припинена, з огляду на те, що ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Хрещатик» за невиконання нею умов кредитного договору № 37/05-840/83, рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості та судових витрат виключно з ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону. При ухваленні заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року було допущено порушення норм матеріального права, а тому воно підлягло скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Хрещатик» заборгованості за кредитним договором в сумі 117 836, 45 доларівСША, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 481 497,64 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат Волощук В. В. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції, жодних судових повісток вони не отримували. Повістки поверталися у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Заявник також зазначає, що розмір відсоткової ставки між банком та позичальником не погоджувався та вказує, що до кредитного договору було внесено зміни в частині збільшення відсоткової ставки по кредиту внаслідок чого змінився обсяг відповідальності поручителя, який останнім не був погоджений.

Крім того з касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 не міг підтвердити чи спростувати інформацію про те, що його підпис міститься на договорі про внесення змін до кредитного договору № 37/05-840/83 від 04 жовтня 2005 року від 30 грудня 2011 року та в договорі про внесення змін до договору поруки № 37/05-840/83-02 від 05 жовтня 2005 року від 30 грудня 2011 року.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Дарницького районного суду міста Києва.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 травня 2018 року справу № 753/12409/15 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судоми встановлено, що 04 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 37/05-840/83, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 130 000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 11 % річних та кінцевим терміном повернення 04 жовтня 2010 року з наступними змінами. В подальшому, договорами про внесення змін до кредитного договору № 37/05-840/83 від 30 вересня 2010 року та від 10 серпня 2011 року було частково змінено графік виконання та забезпечення виконання зобов`язань за договором № 37/05-840/83.

Договором про внесення змін до кредитного договору № 37/05-840/83 від 30 грудня 2011 року, укладеним між банком та позичальником, збільшено розмір процентної ставки річних за договором та передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує 11 % річних. З 01 березня 2012 року позичальник сплачує банку відсотки в розмірі 11,5 % річних.

В подальшому, договорами про внесення змін до кредитного договору № 37/05-840/83 від 30 березня 2012 року, від 31 травня 2012 року, від 29 квітня 2013 року, від 02 червня 2014 року, до договору № 37/05-840/83 вносилися зміни до графіку погашення заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконав, надавши останній кредит в сумі 130 000 доларів США. Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № 37/05-840/83 не виконувала належним чином, у зв`язку з чим має заборгованість, яка станом на 15 червня 2015 року становить 117 836, 45 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 2 481 497, 64 грн.

05 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 37/05-840/83-02.

Відповідно до підпункту 1.1 договору поруки, ОСОБА_2 зобов`язався перед ПАТ КБ «Хрещатик» нести солідарну відповідальність за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань по погашенню кредиту, одержаного за кредитним договором № 37/05-840/83 від 04 жовтня 2005 року, за умовами якого позичальник зобов`язався повернути банку в строк 04 жовтня 2010 року кредитні кошти в розмірі 130 000, 00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом із розрахунку 11% річних, а також сплатити можливу неустойку та збитки, що можуть наступити відповідно до умов кредитного договору.

Договором про внесення змін до кредитного договору № 37/05-840/83 від 30 грудня 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Хрещатик», було внесено зміни до підпункту 1.1 кредитного договору № 37/05-840/83 та передбачено, що банк надає позичальнику в порядку, передбаченому цим договором, кредит в сумі 130 000,00 доларів США, терміном повернення до 02 жовтня 2015 року, зі сплатою за користування кредитом 11 % річних. Сторони домовились, що з 01 березня 2012 року позичальник сплачує банку відсотки в розмірі 11, 5 % річних.

Таким чином, було збільшено строк повернення кредиту та річну ставку процентів за кредитним договором, що, в силу положень статті 559 ЦК України, підлягає погодженню з поручителем. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 було погоджено договір про внесення змін до кредитного договору № 37/05-840/83 від 30 грудня 2011 року.

Також, 30 грудня 2011 року між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору поруки № 37/05-840/83-02, яким викладено в новій редакції підпункт 1.1 договору поруки, а саме: «поручитель зобов`язується перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за погашенню кредиту, одержаного за кредитним договором № 37/05-840/83 від 04 жовтня 2005 року, за умовами якого позичальник зобов`язався повернути банку в строк до 02 жовтня 2015 року залишок кредиту в сумі 72 000,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом з розрахунку 11% річних, з 01 березня 2012 року сплатити відсотки за користування кредитом з розрахунку 11,5 % річних, а також сплатити комісії та можливі штрафні санкції, передбачені кредитним договором». Вказаний договір підписаний особисто ОСОБА_2 , тобто, апеляційний суд вважав, що він був ознайомлений та погодився зі збільшенням річної ставки процентів та зі збільшенням обсягу своєї відповідальності.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до статті 305 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно абзацом 1 частини п`ятої статті 74 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц)».

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У частині третій цієї статті передбачалося, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) установлено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Загальні вимоги процесуального права, закріплені у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), визначають обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення суду апеляційної інстанції ухвалене без додержання норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи було призначено в суді першої інстанції на 07 жовтня 2015 року. На аркуші справи 49 міститься конверт із судовою повісткою, адресованою ОСОБА_1 , на якому зазначено, що судова повістка повернута до суду «за закінченням терміну зберігання». Аналогічні за змістом довідки містяться також і на конвертах із судовими повістками, адресованими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на інші дати судових засідань - 54, 56, 63, 62, 90, 91, включаючи 14 грудня 2015 року, коли і було ухвалено заочне рішення (щодо розгляду справи судом першої інстанції).

На а. с. 120-122 містяться відомості про повернення суду апеляційної інстанції повістки про виклик відповідачів до суду з вказівкою причини повернення: «за закінченням терміну зберігання», що не свідчить про відмову відповідачів від одержання повістки чи про їх незнаходження за адресами, встановленими судами.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідачів про розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до статей 74-76 ЦПК України 2004 року урегульовано процедуру надсилання судових повісток учасникам справи, а розписки про одержання судової повістки мають знаходитись у справі.

Вказане не є належним повідомлення про дату судового розгляду, що узгоджується, як з нормами ЦПК України, які врегульовують процедуру судових викликів, так і з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах: від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280 цс 18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507 цс 18.

Статтею 169 ЦПК України 2004 року врегульовуються наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, у тому числі, яка належним чином не повідомлена про дату і місце судового засідання.

У порушення наведених норм процесуального права суд апеляційної інстанції ухвалив рішення, не повідомивши відповідачів про дату судового засідання, чим порушено право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України). Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частини четверта статті 411 ЦПК України).

На підставі наведених обставин розгляду справи судом апеляційної інстанції Верховний Суд дійшов висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 263, 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волощука Володимира Вікторовича, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. В. Литвиненко

Судді:А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров В. В. Сердюк