Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 2605/15172/12
Номер провадження 22-ц/824/1760/2019
Головуючий у суді першої інстанції Ю.В. Рибалка
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
23 січня 2019 року місто Київ

Номер справи 2605/15172/12

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_3

заінтересована особа державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанов Віталій Валерійович

заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року постановлену у складі судді Рибалки Ю.В. в приміщенні Оболонського районного суду м.Києва, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 42052875 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2605/6038/12 виданого 22.07.2013 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу у сумі 3 396 329,60грн. Скарга мотивована тим, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанов В.В. необґрунтовано та незаконно провів опис та арешт майна боржника - квартири АДРЕСА_2, з мето її продажу на електронних торгах, оскільки не врахував, що вказане нерухоме майно передано в іпотеку, а рішенням суду на нього звернуто стягнення шляхом продажу від імені ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит». З урахуванням вказаних обставин просила суд визнати такі дії державного виконавця неправомірними, скасувати відповідну постанову та заборонити державному виконавцю реалізовувати спірну квартиру шляхом продажу на електронних торгах.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова В.В. щодо опису та арешту майна боржника у виконавчому провадженні № 42052875.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення скарги на дії державного виконавця.

В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги помилково не взяв до уваги ту обставину, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) шляхом надання Банку права продажу майна від свого імені. Суд не врахував, що вказане рішення набрало законної сили та підлягає обов'язковому виконанню.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Белінський В.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану, зазначав, що виконавчий документ про звернення стягнення заборгованості до виконання банком не подавався.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанов В.В. у судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час і дату розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь - яких заяв чи клопотань до суду на час розгляду справи від нього не надійшло. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки неявка в судове засідання державного виконавця не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з'явилася. Про час та дату розгляду справи заявник тричі повідомлялася у відповідності до вимог закону. Також про час та дату розгляду справи її було повідомлено через оголошення на веб - сайті судової влади України у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Будь - яких заяв чи клопотань до суду на час розгляду справи від заявника не надійшло.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_3 (ч. 2 ст. 372 ЦПК України). Неявка в судове засідання вказаної особи не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника банку - стягувача за виконавчим провадженням Белінського В.А., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець, здійснивши опис та арешт іпотечного майна боржника з метою його подальшої реалізації на електронних торгах, діяв у межах повноважень, відповідно до вимог закону, при цьому права боржника не порушені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених в рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог статей 11, 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 1, 2, 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму боргу у розмірі 3 393 110,60 грн. та 3 219,00 грн. судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. від 17.02.2014 відкрито виконавче провадження №42052875 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.07.2013року Оболонським районним судом м. Києва у справі №2/2605/6038/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» заборгованості у сумі 3 396 329,60 грн.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова В.В. від 14 березня 2018 року проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_3 - квартири АДРЕСА_1, у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначена квартира була передана ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 03.04.2007 року, рішення суду про стягнення заборгованості за яким перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавче провадження, ВП № 42052875.

Також судом було встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 7 травня 2014 року у справі № 756/7041/13-ц, залишеним в частині без змін рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 в сумі 4 975 683,72 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» права продажу цього майна від свого імені будь-якій особі за початковою ціною 723 000,00 грн. з наданням банку всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу.

Вказане рішення суду не пред'явлено стягувачем до виконання, стягнення на предмет іпотеки реально не звернуто. Зазначена обставина не заперечувалася представниками стягувача та боржника.

Судом достеменно було встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває лише виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги боржника ОСОБА_3 з огляду на те, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та відповідно до положень закону, при цьому право заявника не було порушено.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність дій державного виконавця необґрунтовані та суперечать вимогам закону.

Твердження заявника про те, що суд не врахував, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили та підлягає обов'язковому виконанню не свідчить про те, що відсутні підстави для виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Саме позивачу належить право звернення такого рішення суду до виконання і таке своє право банк не реалізував, в той час як виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором перебуває на виконанні у державного виконавця і державний виконавець зобов'язаний його виконати.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Судом було вірно враховано, що ОСОБА_3 має заборгованість виключно перед іпотекодержателем (стягувачем), відсутність у неї будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення, а також те, що майно боржника (квартира) на даний час не реалізовано, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки стягувачем до виконання не пред'явлено, а тому у державного виконавця були законні підстави для опису на арешту належної ОСОБА_3 квартири, що є іпотечним майном за кредитними зобов'язаннями перед стягувачем.

Отже, державний виконавець на момент вчинення виконавчих дій, а саме винесення постанови про опис та арешт майна боржника, діяв відповідно до встановлених законом вимог, а тому у суду не було підстав для задоволення скарги ОСОБА_3

Зазначені скаржником підстави визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про опис та арешт майна боржника є такими, що не впливають на сутність правомірності проведення виконавчих дій по опису та арешту майна боржника, враховуючи те, що скаржником не заперечувався факт, що майно, яке підлягало опису та на яке було накладено арешт належить боржнику, а державний виконавець, в свою чергу, зобов'язаний вживати всіх заходів для виконання рішення суду.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції містить обґрунтовані висновки, що відповідають обставинам справи. Підстави для її скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 08 лютого 2019 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

Л.Д.Махлай

О.І.Шкоріна