Провадження № 22-ц/801/1932/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 рокуСправа № 127/10557/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Копаничук С.Г., Марчук В.С., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2019 року про призначення експертизи, постановлену суддею Королем О.П. в м. Вінниці, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2019 року призначено у даній справі судову біологічно-генетичну експертизу.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу суду першої інстанції та викласти резолютивну частину ухвали в новій редакції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала не містить відомостей, зазначених нею в заяві про призначення експертизи, а саме судом: не попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст. 385 КК України; не зобов`язано сторін мати при собі документи, які посвідчують їх особу; не роз`яснено сторонам наслідки ст. 109 ЦПК України; не встановлено строк для проведення експертизи; не направлено для проведення експертизи матеріали справи.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що 12 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Вінниця, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 (а.с.3-5).

28 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила призначити по даній справі судову біологічно-генетичну (молекулярно-генетичну) експертизу (а.с.32-33).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2019 року призначено в справі судову біологічно-генетичну (молекулярно-генетичну) експертизу, проведення якої доручено експерту Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (м. Вінниця. вул. В. Порика, 8).

На вирішення експертизи поставлено питання: чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (із зазначенням ймовірності у відсотках)?

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`явитися за викликом до експертної установи для надання необхідних матеріалів.

Витрати з проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1

Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 383, 384 КК України.

Визначено строк для проведення експертизи згідно з положеннями Інструкції про призначення та проведення експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (із внесеними змінами згідно з наказами Міністерства юстиції України).

До одержання висновку експертизи провадження у справі зупинено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до того, що судом в оскаржуваній ухвалі не в повній мірі вказані відомості, зазначені нею в заяві про призначення експертизи.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 103 ЦПК України, учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Тобто всі інші відомості, які мають бути зазначені в такій ухвалі, визначаються судом самостійно у відповідності до положень ЦПК України.

Зміст ухвали суду про призначення експертизи визначений частиною 1 ст. 104 ЦПК України, відповідно до якої суд в ухвалі зазначає: підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Із вказаного слідує, що вимоги ОСОБА_1 про необхідність зазначення судом в ухвалі про призначення експертизи про зобов`язання сторін мати при собі документи, що посвідчують їх особу, та про обов`язок роз`яснення сторонам наслідків ст.109 ЦПК України щодо ухилення від проведення експертизи є безпідставними.

Що стосується твердження ОСОБА_1 про не встановлення в оскаржуваній ухвалі судом строку для проведення експертизи, то це також є правом, а не обов`язком суду.

У резолютивній частині ухвали зазначено, що строк для проведення експертизи слід визначити згідно з положеннями Інструкції про призначення та проведення експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53 (далі-Інструкція).

Відповідно до положень вказаної Інструкції, строк проведення експертизи встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу).

Тому встановлення в ухвалі строку для проведення експертизи в один місяць є недоречним.

Також апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про необхідність направлення матеріалів справи для проведення експертизи, оскільки вони є необґрунтованими.

Для проведення судової біологічно-генетичної експертизи необхідними є лише відібрання біологічного матеріалу учасників експертизи, а дослідження експертом матеріалів справи не вплине на результат такої експертизи.

Вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є формальними та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б унеможливлювали проведення експертизи.

Разом з тим в оскаржуваній ухвалі суд попередив експерта про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, а саме за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, що на переконання колегії суддів, є опискою.

Відповідно до ч. 5 ст. 104 ЦПК України, в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Тому доводи скаржника в цій частині заслуговують на увагу, а ухвала суду в цій частині підлягає зміні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала на підставі ст. 376 ЦПК України зміні в частині попередження експерта про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Резолютивну частину ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2019 року в частині попередження експерта про кримінальну відповідальність змінити, виклавши її в цій частині в наступній редакції:

«Попередити експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків».

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2019 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді С.Г. Копаничук

В.С. Марчук