Справа № 159/4124/19
Провадження № 2/159/1148/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судових засідань Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні (усному) в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач 23.07.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у будинку АДРЕСА_1 . Обгрунтовує свої вимоги тим, що вона є власницею вказаного вище житлового будинку. У ньому, крім неї, значиться проживаючою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є її сином, з яким без укладення шлюбу проживала відповідач з 2017 р. по квітень 2018 р. за вказаною вище адресою. Задля отримання відповідачем реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків вона зареєструвала відповідача за адресою свого вказаного вище домоволодіння. На момент реєстрації 12.10.17 р. відповідач носила прізвище « ОСОБА_5 ». З квітня 2018 р. відповідач за місцем реєстрації свого місця проживання не проживає, вийшла заміж, змінила прізвище на « ОСОБА_6 », проживає з чоловіком у АДРЕСА_2 . Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням добровільно та протягом розумного строку знятись з реєстрації місця проживання у її будинку, однак, безрезультатно. Такими своїми діями відповідач ставить її у тяжке матеріальне становище, так як витрат на оплату комунпослуг, з обслуговування квартири не несе; створює їй труднощі при оформленні субсидії. Особистих речей відповідача у будинку немає. Остання інтересу до помешкання не виявляє. Покликаючись на ст. 41 Конституції України, ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 316, ст. ст. 317, 319, ч. 2 ст. 321, ст. ст. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить позов задовольнити.

Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 16.08.19 р..

Про суть вказаної вище ухвали суду та позовної заяви відповідача як ОСОБА_3 судом було повідомлено у встановленому законом порядку.

За станом на 13.09.19 р. відповідач як ОСОБА_3 не подала до суду відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні позивач та її представник, кожна зокрема, позов підтримали у повному обсязі та просять позов задовольнити, надавши суду пояснення, аналогічні доводам позовної заяви. Позивач також суду пояснила, що відповідач як ОСОБА_3 не є зареєстрованою проживаючою у її будинку. Зареєстрованою проживаючою у її будинку є ОСОБА_2 та вона зі слів останньої вважає, що прізвище відповідача в даний час є ОСОБА_6 . Відповідач як ОСОБА_5 з`явилась у її помешканні ще неповнолітньою, не маючи ніяких документів та реєстрації місця проживання. Проживала спільно з її сином. Потім відповідач залишила її помешкання та вона дізналась, що відповідач в даний час носить прізвище « ОСОБА_6 » і проживає у с. Гущі Любомльського району Волинської області. Остання відмовляється знятись з реєстрації у її будинку, сказала, що її паспорт є недійсним.

11.11.19 р. позивачем та її представником подано до суду спільну заяву про врахування того, що прізвище відповідача, за яким вона зареєстрована у будинку позивача, зазначено як « ОСОБА_5 » і подано відповідну позовну заяву з уточненням прізвища відповідача.

Копію позовної заяви з доданими до неї документами судом було надіслано повторно відповідачеві як ОСОБА_2 , тобто, повідомлено останню належно.

За станом на 09.12.19 р. відповідач як ОСОБА_2 також не подала до суду відзиву на позовну заяву.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, хоча, кожна зокрема, належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили. Попередньо представником позивача подано до суду заяву про подальший розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча належно повідомлена. Причини неявки суду не повідомлено.

За станом на 09.12.19 р. відзиву на позовну заяву відповідач до суду не подала.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з`явились.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідка, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії паспорта позивача серії НОМЕР_1 , позивач зареєстрована як така, що проживає у вказаному вище будинку, що згідно з копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1 144 575, виданого 01.08.03 р. Волинським облбюро техінвентаризації, є її власністю, з 12.03.19 р..

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за паспортом № НОМЕР_2 , виданим 19.08.17 р. органом 0717, зареєстрована як така, що проживає у вказаному вище будинку позивача з 12.10.17 р., що стверджується копією будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в АДРЕСА_3 .

Актом № 2 від 08.07.19 р., складеного комісійно Любитівською сільрадою Ковельського району Волинської області, стверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, ознак, з квітня 2018 р. та на дату складання акта не проживає у спірному будинку позивача.

Вказаним вище актом, копією будинкової книги, копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я сина позивача ОСОБА_4 , стверджується, що він також зареєстрований у спірному будинку позивача з 14.11.03 р. по даний час, але відмітки, що свідчила б про укладення ним шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається за членами сім`ї (в т. ч. колишніми) власника жилого приміщення у їх відсутність.

За змістом зазначених вище норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які є та які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час.

Суд враховує, що тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати один рік. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила одного року.

Та обставина, що відповідач у спірному будинку, власником якого є позивач, не проживає, не веде ні з позивачем, ні з іншими членами її сім`ї спільного господарства. стверджена у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_7 .. Останній у суді посвідчив, що позивач є його сусідою. ОСОБА_3 проживала по сусідству з ним із ОСОБА_4 більше року у позивача. Він їх бачив неодноразово разом як пару. З 18.04.18 р. по даний час вона не проживає за зареєстрованим місцем проживання по АДРЕСА_3 , по сусідству з ним. В цей день вона поїхала кудись автобусом і пропала. Він запам`ятав цю дату тому, що в той день сусід ставив могорич. Місце її знаходження невідоме. Більше року він ОСОБА_8 у позивача не бачив.

Наведені вище докази у їх сукупності підтверджують повністю доводи позивача та її представника та свідчать про втрату відповідачем ОСОБА_5 (за даними позивача ОСОБА_9 прізвище ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на користування спірним жилим приміщенням.

Даних про те, що при вселенні відповідача у вказаний вище будинок, між сторонами укладались певні угоди про порядок користування відповідачем житловою площею (приміщеннями) у цьому будинку; чи в період з квітня 2018 р. по дату звернення з розглядуваним позовом до суду вона прибувала для проживання у спірний будинок, однак, свого права реалізувати не могла з вини позивача, інших поважних причин, у розпорядженні суду немає.

Таким чином, у судовому засіданні знайшли своє ствердження доводи позивача у тій їх частині, що відповідач більше року не проживає у належному їй будинку без причин, які можна було б оцінити як поважні.

Доказів того, що відповідач не проживає у вказаному вище будинку позивача внаслідок неправомірної поведінки останньої, у судовому засіданні не здобуто.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником вказаного вище будинку, у якому сторони значаться проживаючими. З квітня 2018 р. відповідач у спірному будинку постійно та безперервно не проживає по даний час без поважних причин.

Тому позов слід задовольнити.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 262, 263 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, ч. 1 ст. 383, ст. 391, 405 ЦК України, ст. 150, ч. ч. 1, 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт на ім"я Голубко - № 000874232, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт на ім"я Голубко - № 000874232, на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн, 40 коп..

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , і. н. НОМЕР_4 , прож. за адресою: АДРЕСА_4 ;

представник позивача ОСОБА_12 , адреса: АДРЕСА_5 ;

відповідач - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт на ім"я Голубко - № 000874232, прож. за адресою: АДРЕСА_6 .

Головуючий:І. М. Логвинюк