КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Єдиний унікальний номер справи № 753/7972/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8552/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 13 лютого 2016 року у м. Києві на перехресті вулиць Волго-Донської та Санаторної з вини ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої отримав механічні пошкодження автомобіль позивача «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» . Тому позивач подав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 50 000 грн., що становить максимальний розмір страхового відшкодування.

Позивач зазначав, що з метою встановлення повного розміру завданих збитків позивач ОСОБА_2 замовив проведення експертного авто товарознавчого дослідження. Відповідно до висновку експерта, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 104 720,80 грн. А тому відповідач, відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром збитку і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 54 720,80 грн (104 720,80 грн - 50 000 грн). Також просив стягнути з відповідача витрати за проведення оцінки пошкодження автомобіля (вартість послуг експерта) у розмірі 2000 грн. 00 та витрати на правову допомогу - 5000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 54 720,80 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 2 640 грн судових витрат, а усього 57 360,80 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильну оцінку доказів, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою у розмірі 2322,50 грн.

У апеляційні скарзі вказує, що звіт №04/04 експертного автотоварознавчого дослідження, який враховано судом під час ухвалення рішення, не є належним та допустимим доказом по справі. Стверджує, що суд першої інстанції не встановив належність автомобіля позивачу на час звернення із позовом, не з`ясував стан автомобіля на час звернення із позовом, не врахував розмір матеріального збитку, встановлений ПрАТ «СК «Провідна» при визначенні розміру страхового відшкодуваня.

Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, замість розміру матеріального збитку, що підлягає стягненню, стягнув розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля, що суперечить нормам закону про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Конюшко Д.Б. вказує, що в матеріалах справи наявні всі належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог та розміру завданої шкоди, тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу вважає надуманою, безпідставною та спрямованою на затягування строків виконання рішення суду першої інстанції, тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року - без змін.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив, крім іншого, розглядати скаргу у присутності сторін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення матеріальної шкоди у розмірі 54 720,80 грн. Жодних обставин, що обумовлюють необхідність виклику сторін у судове засідання, апелянт не навів.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 13 лютого 2016 року у м. Києві на перехресті вулиць Волго-Донської та Санаторної сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

Автомобіль «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 , на час настання ДТП належав на праві власності позивачу ОСОБА_2 (а.с. 56).

ОСОБА_3 є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що встановлено постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (а.с. 16-18).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільна відповідальність при використанні керованого ОСОБА_3 автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4700544/1042/15 від 23 вересня 2015 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000 грн., та нульовою франшизою.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як видно з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання вищенаведених положень Закону № 1961-IV ПрАТ «СК «Провідна» виплатило позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в сумі 50 000 грн.

Ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підтвердження розміру заявлених вимог позивач надав суду Висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню майнового збитку № 04/04 від 10 травня 2016 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля становить 104 720,80 грн., а розмір матеріального збитку - 80 943,74 грн. (а.с. 99-133).

Висновок експертного автотоварознавчого дослідження складений з урахуванням даних, отриманих під час огляду автомобіля позивача, що зафіксовано у протоколі його огляду. У висновку експерт Новоселецький В.А. , який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертизи з визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, стаж експертної роботи з 1986 р., та зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів, керуючись Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз, Технічними умовами та використовуючи програмний комплекс AUDATEX, провів ідентифікацію транспортного засобу, визначив ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, коефіцієнт його фізичного зносу на момент ДТП, обсяг і номенклатуру робіт з відновлювального ремонту транспортного засобу, перелік необхідних складових та матеріалів, вартість відновлювального ремонту та розмір матеріального збитку, який визначається як вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових транспортного засобу.

Колегія суддів також звертає увагу, що всупереч доводам відповідача в суді першої інстанції та у апеляційній сказі, при визначенні розміру збитків вартості експерт врахував ушкодження автомобіля, які не пов`язані з даною пригодою (дослідження за п. 1.4. висновку).

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із розміром збитків, визначеним вказаним висновком, під час розгляду справи у суді першої інстанції заявляв клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 137) Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, оплату якої покладено на ОСОБА_1 в розмірі ѕ вартості експертизи та на ОСОБА_2 в розмірі ј вартості експертизи (а.с 144-145).

Як вбачається із супровідного листа №6/19 від 06 червня 2018 року, підписаного судовим експертом Бараболюком В.С., позивач ОСОБА_2 оплатив ј вартості експертизи, а від відповідача ОСОБА_1 ѕ вартості експертизи не надходило. У зв`язку із несплатою повної вартості експертизи матеріали справи повернуто без виконання (а.с. 160).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, письмовими доказами та висновками експертів.

Враховуючи викладене, колегія судів доходить висновку, що Висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню майнового збитку № 04/04 від 10 травня 2016 року є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру збитків, завданих ОСОБА_2 . Доказів на спростування розрахунків, наведених у звіті, відповідач не надав. При цьому, колегія суддів враховує те, що відповідач не здійснив оплату вартості експертизи, покладену на нього ухвалою суду.

Надані ПрАТ СК «Провідна» розрахунок суми матеріального збитку по справі № (а.с. 89) та ремонтна калькуляція № від 23 травня 2006 року (а.с. 90-96) не є належними та достатніми доказами на підтвердження розміру завданої шкоди, оскільки були складені лише з метою визначення розміру страхового відшкодування, ці документи не містять жодних відомостей про пошкодження автомобіля позивача і не відповідають загальним засадам оцінки майна і Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Встановлюючи розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції врахував лише вказану експертом вартість відновлювального ремонту та визначив шкоду у розмірі 104 720,80 грн.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 22 цього Кодексу, збитками є витрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, для правильного вирішення спору суду необхідно встановити фактичний розмір шкоди, завданий позивачу (потерпілому).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Згідно з пунктом 2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Як видно із Висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню майнового збитку № 04/04 від 10 травня 2016 року., розмір матеріального збитку становить 80 943,74 грн.

При цьому, відповідно до п. 1.4 Висновку, розрахунок втрати товарної вартості не визначався, оскільки КТЗ раніше був аварійно пошкоджений. Отже, в межах розгляду даної справи, вартість матеріального збитку (реальні збитки) має бути визначена як вартісне значення витрат, яких зазнав власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу.

Підстави вважати фактичним розміром шкоди визначену експертом суму вартості відновлювального ремонту відсутні, оскільки жодного доказу на підтвердження здійснення ним витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля, тобто, доказів понесення фактичних витрат, позивач суду не надав.

Враховуючи викладене та на підставі наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів доходить висновку, що доведений позивачем розмір завданої йому матеріальної шкоди відповідає визначеному експертом розміру матеріального збитку та становить 80 943,74 грн.

А відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 різниці між фактичним розміром шкоди, яка визначається як сума матеріального збитку (80 943,74 грн.), і отриманим страховим відшкодуванням (50 000 грн.), що становить 30 943,74 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, судовий збір за подання позову до суду першої інстанції був сплачений позивачем до державного бюджету у розмірі 640 грн. За звернення з апеляційною скаргою відповідач сплатив 960 грн. судового збору.

В матеріалах справи міститься також квитанція, що підтверджує витрати позивача на оплату робіт залученого позивачем спеціаліста-автотоварознавця в сумі 2 000 грн. (а.с. 55).

Належні докази понесення сторонами витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи відсутні.

Отже, з урахуванням задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1492,92 грн, з позивача на користь відповідача - 417,12 грн.

Пунктом 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1075,80 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 30 943 (тридцять тисяч дев`ятсот сорок три) гривні 74 копійки на відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1075 (одна тисяча сімдесят п`ять)гривень 80 копійок на відшкодування понесених судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

Т.Ц. Кашперська