провадження № 2/333/536/19
справа № 333/6477/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

12 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю: секретаря судового засідання Кабанової К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (69050, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (69050, АДРЕСА_1), треті особи: ОСОБА_3 (69050, АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (70433, Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 87), в інтересах якої діють її законні представники ОСОБА_2 (69050, АДРЕСА_1), ОСОБА_5 (70433, Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 87) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, -

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2018 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.02.1995 року виконавчим комітетом Комунарської районної Ради народних депутатів позивачу, її чоловіку ОСОБА_3 та дочці ОСОБА_6 (прізвище якої на теперішній час «Осадча») відповідно до Закону України «про приватизацію державного житлового фонду» було видано свідоцтво № 5330 про право власності на житло квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

17.08.1996 року Орендне підприємство № 1 «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право спільної сумісної власності на вказану квартиру за ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_6

02.09.2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчений договір про визначення часток у квартирі № 60 по вул.. Космічна в буд. 93 в м. Запоріжжі, що є спільною сумісною власністю. Відповідно до п. 1 даного договору ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вважають, що їх частки у праві спільної власності на квартиру є рівними, тобто по 1/3 частці у кожного.

02.09.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який діяв як законний представник від імені своєї малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено договір дарування частки квартири. Відповідно до п. 1 даного договору дарування ОСОБА_2 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність як дарунок належну дарувальнику на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На теперішній час ОСОБА_2, як колишня власниця квартири, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проте фактично в ній не проживає, особистих речей в квартирі не має. У звязку із знаходження відповідача на реєстраційному обліку по зазначеній адресі, позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном самостійно та на власний розсуд.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд: усунути їй перешкоди у користування власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 28).

У судове засідання позивач не зявилася, але до суду від її представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував.

У судове засідання відповідач не зявилася, хоча про час, день та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду або заперечень стосовно позовних вимог позивача не надала.

У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не зявився, але до суду надійшли письмові пояснення по суті справи, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_3 не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує та просить задовольнити в повному обсязі (а.с. 38-41).

У судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які діють як законні представники неповнолітньої ОСОБА_4, яка є третьою особою по справі, в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило.

У звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 12.02.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, пояснення третьої особи ОСОБА_3, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом № 5330 про право власності на житло, виданим виконавчим комітетом Комунарської районної Ради народних депутатів 14.02.1995 року з відповідним реєстраційним написом Орендного підприємства № 2 «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 17.08.1995 року (а.с. 7); договором про визначення часток в квартирі, що є спільною сумісною власністю від 02.09.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 4566 (а.с. 9); договором дарування частки квартири від 02.09.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 4568 (а.с. 12); витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10-11, 13).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 12.10.1996 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит № 01-71/13366 від 28.11.2018 року, наданою головним спеціалістом юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 26), проте остання фактично не проживає за даною адресою з 2014 року, що підтверджується актом від 12.11.2018 року, складеним головою ОСББ «Космос-93» (а.с. 14).

Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності.

Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, у суду є всі підстави визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 60 в будинку № 93 по вул. Космічна в м. Запоріжжі, оскільки остання не мешкає по зазначеному адресу понад один рік.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом.

Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачами зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 316, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.. 72 ЖК України, ст.ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (69050, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (69050, АДРЕСА_1), треті особи: ОСОБА_3 (69050, АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (70433, Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 87), в інтересах якої діють її законні представники ОСОБА_2 (69050, АДРЕСА_1), ОСОБА_5 (70433, Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 87) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю квартирою № 60 в будинку № 93 по вул. Космічна в м. Запоріжжі шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2019 року.

Сторонам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Е.Г.Стоматов