Справа 206/4425/19
Провадження 2-о/206/647/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

при секретареві Савченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за заявою в порядку окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,

за участю представника заявника ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, яку обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Він, як єдиний спадкоємець за законом звернувся у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Під час звернення до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини задля подальшого оформлення спадкових прав, нотаріус відомила заявнику, оскільки у нього відсутнє підтвердження, що він проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не менш як п`ять років. Заявник зазначає, що у липні 2013 року він переїхав проживати до ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 , оскільки останній, у зв`язку з похилим віком потребував сторонньої допомоги. Після смерті дружини спадкодавця, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 проживав один, оскільки у нього ані дітей, ані інших родичів не було. ОСОБА_3 доводився найліпшим другом батька заявника ОСОБА_5 , тому спадкодавця він знав з дитинства. У лютому 2013 року заявник розлучився зі своєю дружиною, спільне проживання в одній квартирі було неможливе, а ОСОБА_3 запропонував йому переїхати проживати до нього. У 2012 році заявник знявся з реєстраційного обліку за колишнім місцем реєстрації та на час переїзду до кв. АДРЕСА_1 не значився у реєстраційному обліку. Встановлення факту необхідно заявнику для оформлення спадкових прав, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що він проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини з липня 2013 року.

Представник заявника в судовому засіданні обставини викладені у заяві підтримала та просила суд задовольнити її в повному обсязі.

Від заінтересованої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілії Вячеславівни надійшла заява про розгляд справи без її участі, а також направила на адресу суду копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с.16).

Вислухавши представника заявника та пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 , належала на праві спільної (сумісної) власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.9).

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що ОСОБА_3 , будучи співвласником квартири АДРЕСА_1 , отримав у спадщину після смерті його дружини ОСОБА_4 одну другу частину вищезазначеної квартири (а.с.8).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року шлюб між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.10).

Відповідно до копії акту, складеного директором КП «ЖГ Самарського району» ДМР ОСОБА_7 та підписаного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_1 дійсно постійно проживав разом з ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 та вели спільне господарство з липня 2013 року по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

01 серпня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілії Вячеславівни з заявою про прийняття спадщини (а.с.17).

В судовому засіданні встановлено, що з липня 2013 року ОСОБА_1 дійсно почав постійно проживати з померлим ОСОБА_3 , що також підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що померлий ОСОБА_3 та батько заявника були співслуживцями. В 2013 року до ОСОБА_3 переїхав проживати заявник ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_3 тяжко хворів, а родичів у нього нікого не було. Померлий відносився до заявника як до сина. ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_3 до дня його смерті, після чого поховав його.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що вона була сусідкою померлого. Квартиру знімала з 2012 року. ОСОБА_3 мешкав сам, а в 2013 році до нього переїхав ОСОБА_1 . Вони спілкувалися та вона допомагала їм по господарству. ОСОБА_1 проживав з дідусем до самої смерті. ОСОБА_1 був йому як син. В квартирі наразі ніхто не проживає. Померлого поховав заявник.

Також, факт проживання заявника ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 підтверджується наданими представником заявниками копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, з яких дійсно вбачається, що заявник сплачував кошти за послуги з холодного водопостачання та водовідведення, опалення та гарячого водопостачання (а.с.29-30).

Таким чином, вказані в заяві обставини підтверджуються сукупним аналізом наданих та досліджених судом доказів, а тому безперечним є той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав з ОСОБА_3 з липня 2013 року по день його смерті.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Згідно пункту 23 цієї Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою саме про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Виходячи із положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини.

За таких обставин судом при вирішенні даного питання для ухвалення обґрунтованого та мотивованого рішення, має бути досліджено та встановлено постійне місце проживання спадкодавця до моменту смерті, оскільки факт реєстрації та/або проживання сторони спору разом зі спадкодавцем за день до смерті спадкодавця заперечуватиме такий елемент змісту презумпції, як постійність проживання.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право па спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Приходячи до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд виходив з досліджених у сукупності доказів в судовому засіданні, які узгоджуються між собою, а також дійсне існування вищезазначених підстав для встановлення такого факту, від якого залежить виникнення майнового права заявника на спадщину, оскільки останній її прийняв фактично, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживав разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Крім того, судом встановлено, що виниклі правовідносини не є спірними, той факт, що заявник постійно проживав із спадкодавцем жодною особою не оспорюється, а подана ним заява покликана на підтвердження наявності цього факту.

Під час розгляду даної справи судом не було встановлено заінтересованих осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені встановленням даного факту, у зв`язку з чим, суд вважає можливим задовольнити дану заяву.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263, 268, 293, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву в порядку окремого провадження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з липня 2013 року по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повний текст рішення складено 17 вересня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук