ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3273/19 Справа № 215/4242/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи : позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року, ухваленого суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 07 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В мотивування заявлених вимог зазначила, що сторони перебували у шлюбі з 23.03.2001 року від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач записаний батьком у свідоцтві про народження. Дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач ОСОБА_2 добровільно надавати кошти на утримання дитини не бажає. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частин всіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до її повноліття.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 01 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу суду від 06 липня 2018року задоволено заяву відповідача заочне рішення скасовано і призначено справу до нового судового розгляду.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 07.10.2016 року по 07.07.2017 , а з 08.07.2017 не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового з урахуванням обставин перебування на його утриманні іншої неповнолітньої дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також мати похилого віку. Крім того вважає, що судом не надано оцінку, що донька проживала разом із ним за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 з вересня 2014 року до 01 березня 2018 року. Він сплачує комунальні послуги, що на неї нараховуються. Витрати послуг адвоката є необґрунтованими та завищеними. Вважає, що судом надана перевага показам свідків позивача ніж показам його свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема вважає, що докази подані відповідачем до суду апеляційної інстанції є недопустимими, оскільки подані із порушенням норм процесуального законодавства.

У відповіді на відзив відповідач зазначає, що не був обізнаний про зміни в законодавстві щодо своєчасності подання доказів. Надані фотознімки підтверджують проживання доньки разом із батьком в період подання позову у 2016 році.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, позивача та відповідача, опитана неповнолітня ОСОБА_4 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, наданого відзиву та відповіді на відзив, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про одруження з 23.03.2001 року сторони перебували у шлюбі ( а.с. 4).

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 15.11.2013 року, шлюб розірвано (а.с. 5).

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження якої відповідач ОСОБА_2 записаний батьком (а.с. 6).

Згідно витягу з Єдиного демографічного реєстру, місце проживання дитини ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки голови квартального комітету без дати та номеру реєстрації виданої вуличним комітетом №1 та акту від 01.06.2018 р. підписаного сусідами видно, що позивач ОСОБА_1 з 26.11.2013 року і по теперішній час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 51,52).

Згідно акту про місце проживання від 07.10.2016 року неповнолітня ОСОБА_4 проживала спільно з матір`ю ОСОБА_1 з березня 2015 р. за адресою : АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Вирішуючи спір та покладаючи на відповідача обов`язок по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки від доходу ( заробітку), суд першої інстанції дійшов висновку, що неповнолітня проживає із позивачем, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому саме визначений розмір буде достатнім для нормального утримання та виховання дитини.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі можна визнати законним і обґрунтованим.

Так, частиною 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, позивач не обґрунтувала їх розміру.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Згідно ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частина 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції по перебування неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні у позивача та проживання разом із нею. В судовому засіданні колегії суддів ОСОБА_4 повідомила що ніколи не проживала разом із батьком, а лише інколи залишалася у нього на вихідних. Також фотознімки, надані позивачем не підтверджують факт постійного проживання неповнолітнього із батьком, а лише факт їх спілкування та сумісного відпочинку.

Крім того, факт проживання неповнолітньої разом із відповідачем у період з 2014 року по березень 2018р. спростовується довідкою з місця його роботи від 19 червня 2018 року, за відомостями якої у період з 01 вересня 2016 року по 28 грудня 2016р. відповідач перебував у відрядженні м.Покров, що виключає можливості проживання разом із ним доньки. Також колегія суддів вважає неприйнятним, як доказ, копію довідки про місця проживання неповнолітньої разом із батьком, яка не має дати її створення та оригінал в матеріалах справи відсутній, ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надавався.

Посилання відповідача про проживання доньки разом із ним з 2014 року по жовтень 2016р. не має правового значення, оскільки справа розглядається лише в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, який не охоплюється даним періодом.

Отже, належних та допустимих доказів проживання неповнолітньої ОСОБА_4 разом із відповідачем матеріали справи не містять, також ці твердження відповідача спростовуються поясненнями неповнолітньої.

Колегія суддів вважає неприйнятними надані суду апеляційної інстанції відповідачем розписки про нібито отримання неповнолітньою ОСОБА_4 коштів від відповідача в рахунок сплати аліментних платежів на загальну суму 163800 грн. (а.с.195-202).

Як пояснила неповнолітня ОСОБА_4 в судовому засіданні колегії суддів, ніколи зазначені у розписках кошти вона від батька не отримувала. Він просив її поставити підписи на пустих аркушах паперу із написанням відповідного тексту: "З моїх слов записано вірно.Мною прочитано" запевняючи її, що це необхідно для оформлення субсидії. тощо.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги подані відповідачем додаткові докази у вигляді копій розписок про отримання неповнолітньою грошових коштів в рахунок аліментних платежів, тому що розписки датовані до ухвалення оскаржуваного рішення суду, проте не зазначено поважних причин та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції під час розгляду справи судом.

Колегія суддів, з урахуванням сукупності наданих сторонами доказів та поясненнями наданими в судовому засіданні колегії суддів дійшла висновку, що відповідачем не надано достовірних та переконливих доказів наявності фінансової спроможності та надання неповнолітній добровільно матеріальної допомоги, про отримання якої неповнолітня донька заперечує.

Посилання відповідача про наявність на його утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , 2017 року народження, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідачем не надано доказів матеріальної неможливості сплачувати позивачу аліменти у визначеному судом розмірі ј частки від його доходу (заробітку).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції суду не спростовують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у сумі 3200 грн, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 ст.137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім цього, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як видно з матеріалів справи, участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі, та факт надання ним правової допомоги підтверджено договором про надання правничої допомоги, ордером від 02 липня 2018 року, актом виконаних робіт від 24 червня 2019 року в якому зазначено, що за виконані роботи з ознайомлення із матеріалами апеляційної скарги, переглядом судової практики, складання відзиву та участі в судовому засіданні отримано від замовника кошти в сумі 3200 грн., що підтверджується квитанцією про сплату винагороди за надання правничої допомоги 3200 грн.(а.с.224-227).

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню витрати за надання правової допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3200 грн., визначений розмір є співмірним із заявленими вимогами та розмір сплачених коштів доведений наданими позивачем доказами.

Перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у досить повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін, надавши їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, застосовано закон, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат за надання правничої допомоги в сумі 3200 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: