Справа № 577/961/19
Провадження № 2/577/616/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі : головуючого судді Галяна С.В.,

при секретарі Кучер Л.П.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 .

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача

ОСОБА_4 Островського ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ЦНАП Конотопської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, яке розташоване в АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_2 , згідно свідоцтва про право власності на житло. Згідно довідки про склад сім`ї разом з ним в квартирі також зареєстровані: його колишня дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 07.02.1992 року шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано і вона з двома їхніми синами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переїхала в будинок її майбутнього чоловіка по АДРЕСА_3 . Син ОСОБА_8 з його квартири виписався, оскільки є військовослужбовцем і живе в Росії на ОСОБА_9 . Син ОСОБА_10 залишився жити з матір`ю. Відповідачі не живуть у його квартирі близько 17 років, їх речі в квартирі відсутні. Добровільно виписатись з квартири відповідачі не бажають. Реєстрація ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі перешкоджає йому вільно розпоряджатись своєю квартирою, а саме отримати житлову субсидію, тощо. За таких обставин прохає визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, яке розташоване в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили, що його колишня дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 зареєстрований в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Але відповідачі не проживають у вказаній квартирі понад 17 років, не користуються нею. Перешкод в користуванні квартирою відповідачам ніхто не чинив. Крім того, позивач ОСОБА_1 пояснив, що в квартирі маються меблі, особисті речі відповідача ОСОБА_4 Також останній розпочав ремонт у вказаній квартирі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що вона після розлучення в 1992 році з позивачем в спірній квартирі не проживає, не користується нею, перешкод у користуванні житлом їй ніхто не робив, її особистих речей в квартирі немає.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_11 , кожен окремо, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, ОСОБА_4 пояснив, що дійсно у 1992 році його батьки розірвали шлюб і вони з братом і матір`ю переїхали до іншого житла. Після одруження він та його дружина переїхали жити до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За домовленістю він з дружиною займали маленьку спальню та велику кімнату, а батько велику спальню. У зв`язку з певними сімейними складнощами, а також проведення ремонтних робіт, за домовленістю з батьком, вони з весни 2017 року з сім`єю винаймають квартиру. В квартирі батька він розпочав ремонт, але його речі залишилися в квартирі, у нього є ключі від вказаної квартири, він інколи там ночує. Періодично їздить на заробітки, а тому не буває в квартирі.

Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Галяна С.В. від 27.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 19.03.2019 року (а.с.16).

Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.03.2019 року у зв`язку з клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 02.04.2019 на 13.30 год. (а.с.49).

02.04.2019 року головуючий Конотопського міськрайонного суду Сумської області оголосив перерву до 02.05.2019 року.

02.05.2019 року у зв`язку з допитом свідків головуючий Конотопського міськрайонного суду Сумської області оголосив перерву до 25.07.2019 року.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом України по справам № 6-709цс16 від 16.11.2016 р., № 6-2931цс16 від 15.05.2017 р.

В судовому засіданні встановлено, що в АДРЕСА_3 по АДРЕСА_4 мається АДРЕСА_5 , яка згідно свідоцтва на право власності від 12.05.2006 року належить ОСОБА_1 (а.с.5,6,7). В даній квартирі значаться зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_3 (колишня дружина) та ОСОБА_4 (син позивача) (а.с.10).

З 1992 року, відповідачка ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з позивачем, у квартирі АДРЕСА_2 не проживає, не користується нею, перешкод у користуванні житлом їй ніхто не робив, її особистих речей в квартирі немає. Вказані обставини та позов також визнаються відповідачкою ОСОБА_3 ..

Суд вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_3 позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача ОСОБА_3 на користування чужим майном - спірною житловою квартирою підлягає припиненню на вимогу власника цього майна ОСОБА_1 відповідно до положень частини другої статті 405 ЦК України.

Свідок ОСОБА_12 , яка є сестрою позивача пояснила, що останній субсидії не отримує, останнім часом в спірній квартирі не була.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є сусідами позивача, в судовому засіданні пояснили, що відповідача ОСОБА_4 разом з дружиною іноді в спірній квартирі бачать, також бачили, як відповідач ОСОБА_4 виносив мусор та знають, що останній робить ремонт в даній квартирі.

Свідок ОСОБА_16 , яка є дружиною відповідача ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що після одруження вона та відповідач переїхали жити до ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з певними сімейними складнощами, а також проведення ремонтних робіт, за домовленістю з батьком, вони тимчасово з весни 2017 року з сім`єю винаймають квартиру. В квартирі батька відповідач ОСОБА_4 розпочав ремонт, але його речі залишилися в квартирі, у нього є ключі від вказаної квартири, вона з чоловіком інколи там ночує. Відповідач ОСОБА_4 періодично їздить на заробітки. Вона з відповідачем не мають іншого житла, та змушені тимчасово проживати у житлі її родичів.

П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У розумінні п. 1ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі Пауєлл та Райнер проти Великобританії від 21.02.1990, Кривіцька та Кривіцький проти України від 02.12.2010 та Рохля проти України від 17.05.2011).

У Рішенні Європейського суду з прав людини Кривіцька та Кривіцький проти України (№8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , без порушення встановленого законом порядку зі згоди власника будинку, що також стверджується довідками виконавчого комітету Конотопської міської ради за № 687 від 28.01.2019 року та сектору реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади центру надання адміністративних послуг міської ради за №724-726 від 01.03.2019 року (а.с.10,25,27).

На підставі зібраних доказів, а саме, показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 іноді проживає у квартирі АДРЕСА_2 , а зумовлено це тим, що останній розпочав у вказаній квартирі ремонт та час від часу їздить на заробітки, в квартирі знаходяться особисті речі та майно відповідача, яке він придбав для себе та своєї родини. Також, відповідач не має іншого житла, та змушений тимчасово проживати у житлі родичів дружини. Крім того, сам позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що відповідач ОСОБА_4 розпочав у вказаній квартирі ремонт та в квартирі знаходяться особисті речі та майно останнього.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що реєстрація відповідача ОСОБА_4 , заважає в оформленні субсидії, не знайшли свого підтвердження, зокрема позивачем не надано до суду докази звернення його до органів соціального захисту для отримання відповідної субсидії, а також те, що саме відповідач ОСОБА_4 перешкоджає йому оформити субсидію, а тому зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання відповідача ОСОБА_4 , такими, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ч. 4 ст.311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Аналізуючи всі зібрані докази по справі та оцінюючи їх в сукупності та справедливості, суд приходить до висновку, що право користування відповідачем ОСОБА_4 вище зазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п.1ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, а визнання відповідача ОСОБА_4 втратившим право на користування житлом є недоведеним та невиправданим втручанням у його право на повагу до житла, а тому в задоволенні в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.310,311, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 10, 13, 18,81, 247, 258, 259, 263-265, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Конотопський міськрайонний суд Сумської області.

Повне судове рішення складено 30 липня 2019 року

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) .

Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Третя особа: ЦНАП Конотопської міської ради (місцезнаходження: м. Конотоп, пр. Миру, 8).

Суддя Галян С. В.