ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/625/18 Номер провадження 22-ц/814/2044/19Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: представника відповідача адвоката Левошко Л.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2019 року, прийнятого під головуванням судді Попова М.С. в м. Карлівка, із складанням повного тексту рішення 22 травня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Просив визнати недійсним договір позики, а саме розписку від 07.04.2004 року про грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 на суму 296 909 грн., або еквівалент 55810 доларів США, посилаючись на те, що вказаний договір позики не укладався, грошові кошти йому у вказаній сумі не передавалися, тому у відповідності до ч. 1 ст. 228 ЦК України вважає, що має право вимагати визнання правочину недійсним.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити рішення без змін.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність позивача та його представника, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, проте вдруге не з`явились до суду апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2006 року Карлівським районним судом Полтавської області ухвалено заочне рішення у справі № 2-400/2006, яким позов задоволений: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 296 909 грн. боргу за договором позики (еквівалент 55 810 доларів США).

Вказане судове провадження було знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року втрачене судове провадження у цивільній справі Карлівського районного суду Полтавської області за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відновлено в частині змісту винесеного судового рішення Карлівським районним судом Полтавської області від 23 червня 2006 року та боргової розписки ОСОБА_1 від 07.06.2004 року.

Звертаючись з даним позовом, представник ОСОБА_1 зазначав, що останній зловживав спиртними напоями і не мав необхідності в отриманні такої значної суми, зазначеної ОСОБА_2 , тому вважає, що розписка від 07.04.2004 року про грошові зобов`язання його перед ОСОБА_2 на суму 296 909 грн., або еквівалент 55810 доларів США є недійсною, оскільки не укладалася та написана без участі жодного свідка.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивачем не доведений факт недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним договору позики, ОСОБА_1 посилався на ч.1 ст. 228 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.

Однак, ні ОСОБА_1 , ні його представником не надано суду, як то передбачено положеннями ст.ст.12, 76-81 ЦПК України, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження недійсності договору позики згідно розписки від 07.04.2004р.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Зважаючи на факт втрати судового провадження у цивільній справі Карлівського районного суду Полтавської області за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та неможливості у зв`язку з цим пересвідчитись в наявності в цій справі оригіналу розписки від 07.04.2004 року, як письмового доказу, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, про яку заявник вказує в апеляційній скарзі.

Разом з тим, у чинному рішенні Машівського районного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року зазначено, що боргова розписка надана в судове засідання представником відповідача, реквізити якої повністю збігаються зі змістом розписки, яка зазначена в судовому рішенні Карлівського районного суду Полтавської області від 23 червня 2006 року( т.2, а.с.2, 27-28).

Отже, виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів змагальності та диспозитивності, позивачем у даній справі у підтвердження вимог позову не доведено недійсність укладеного правочину.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду та не вбачає підстав для його скасування, оскільки, апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального та процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 367, 374ч.1 п. 1,375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

Л.М.Хіль

Повний текст постанови складено 01.08.2019 р.