П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Київ

Справа №756/6668/17-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 06 лютого 2019 року

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача адвоката ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Майбоженко А.М. 29 жовтня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 12 листопада 2018 року в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №756/6668/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/2694/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Майбоженко А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору дарування недійсним, в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, що належала їй на праві власності, укладеного 28 липня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діяли законні представники ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Дмитренко В.М. за № 8-1769.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона уклала договір дарування квартири від 28 липня 2004 року з відповідачем внаслідок помилки, оскільки на момент укладення та до вересня 2014 року вважала, що оформила заповіт на онука. Спірна кватира не була фактично передана відповідачу, він у ній не зареєстрований та не проживає, комунальні послуги не сплачує, а тому не вважає, що квартира фактично вибула з її володіння.

Крім того, вказала, що спірна квартира є її спільною сумісною власністю з ОСОБА_10, з яким вона проживає в незареєстрованому шлюбі, оскільки була придбана за їх спільні гроші, ними спільно сплачувалися комунальні послуги. Просила договір дарування квартири визнати недійсним з підстав укладення його з допущення помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача адвокатом ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що суд першої інстанції постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_11, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилися, від позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, представник ОСОБА_4 про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.239), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та її представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно договору дарування квартири, укладеного 28 липня 2004 року, ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар, належну ОСОБА_2 на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 168-169).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції врахувавши відносини, виходив з того, що всі вимоги закону під час укладення спірного договору були повністю дотримані, а у дарувальника були всі права для вчинення правочину, з договором сторони були ознайомлені та підписали його, про що свідчать підписи, а доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягай згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 7 Договору дарування квартири, сторони договору у присутності нотаріуса підтвердили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Зазначений правочин вчинений у присутності законних представників ОСОБА_3, а саме ОСОБА_7 й ОСОБА_8, які діяли як законні представники неповнолітнього, а також державного нотаріуса П'ятнадцятої київського державної нотаріального Дмитренко В.М., яка посвідчила даний правочин.

Крім того, відповідно до п. 10 оспорюваного договору дарування, символом реальної передачі вказаної квартири, сторони обрали передачу документів, яке відбулося після підписання договору.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оскільки, всі вимоги закону під час укладення спірного договору були повністю дотримані, а у дарувальника були всі права для вчинення правочину, з договором сторони були ознайомлені та підписали його, про що свідчать їх підписи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що вказана квартира перебувала у позивача у спільній сумісній власності з її чоловіком ОСОБА_10 спростовуються наявним в матеріалах справи рішенням судовими рішенням, які відповідно до положень частини четвертої ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення.

Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року та додаткове рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_10 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_12 та інших у позові про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору дарування, визнання квартири спільною сумісною власністю, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування квартири, відмовлено. Зазначене рішення судом касаційної інстанції залишене без змін (а.с.62-76).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку показам свідків, допитаних в судовому засіданні та всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги фактично є повторенням позовних вимог позивача а відтак не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача адвоката ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна