Постанова

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа №756/2996/17

провадження № 61-1152св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

третя особа із самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року у складі судді Яценко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року у складі колегії суддів Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Панченка М. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк), третя особа - ОСОБА_2 , з позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив: визнати неправомірними дії ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо неповідомлення його про зміну адреси Оболонського відділення № 52 АБ «Укргазбанк»; зобов`язати відповідача в особі Оболонського Відділення № 52 повідомити письмово ОСОБА_1 про нову адресу Оболонського відділення № 52 АБ «Укргазбанк»; визнати неправомірними дії банку щодо вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту у розмірі 31 421,30 доларів США за кредитним договором від 18 квітня 2008 року згідно претензії б/н від 10 жовтня 2014 року.

Позов мотивовано тим, що 18 квітня 2008 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит, в сумі 45 000 доларів США, на строк з 18 квітня 2008 року по 18 квітня 2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,3 % річних.

18 січня 2008 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору від 18 квітня 2008 року. Банк зобов`язався у випадку зміни адреси або банківських реквізитів у 3-денний строк інформувати поручителя про це в письмовій формі.

На момент укладення договору поруки Оболонське відділення № 52 АБ «Укргазбанк», де відбувалося підписання договору поруки, знаходилося за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 18 , а на даний час вказане відділення знаходиться в м. Києві по вул. Тимошенка, 21, корп. 4 , між тим, всупереч умовам договору поруки, відповідач будь-яких письмових повідомлень про зміну адреси позивачу не надіслав, а 13 жовтня 2014 року направив претензію від 10 жовтня 2014 року про повернення заборгованості по кредиту в розмірі 31 421,30 доларів США.

Зазначена претензія є протиправною, оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» у лютому 2014 року звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, чим змінило строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а отже, порука за цим договором припинилася ще у серпні 2014 року після спливу шестимісячного строку з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором.

Прострочена заборгованість по кредиту становить 174,77 доларів США, що є меншою, ніж обов`язковий місячний платіж по кредиту (187,50 доларів США), а прострочена заборгованість по процентам становить 347,93 доларів США, що відповідає розміру нарахованих процентів лише за 1 місяць жовтень 2014 року (347,45 доларів США), тоді як орієнтований щомісячний платіж по кредиту та відсоткам складає 600 доларів США, що вказує на те, що відправлення банком претензії було передчасним, а умови договору не передбачали передчасного повернення всієї суми кредиту.

У серпні 2017 року третя особа у справі - ОСОБА_2 звернулася до суду із самостійними вимогами до ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо предмета спору та просила визнати неправомірними дії відповідача щодо вимоги дострокового повернення поточної суми кредиту у розмірі 30 562,50 доларів США за кредитним договором від 18 квітня 2008 року згідно претензії б/н від 10 жовтня 2014 року.

Позов мотивовано тим, що відправлення претензії відповідачем було передчасним, а умови договору не передбачали передчасного повернення всієї суми кредиту.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року, у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що матеріали справи не містять доказів того, що неповідомлення ОСОБА_1 банком щодо зміни адреси відділення порушило його права як боржника та поручителя і призвело до виникнення заборгованості, при цьому, наявність заборгованості позивача перед банком є встановленою судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Стягнута рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року заборгованість з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є належною та такою, що не підлягає сумніву. А відтак, враховуючи той факт, що стягнута судом сума заборгованості розрахована, виходячи з положень кредитного договору та договору поруки, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність підстав вважати неправомірними дії ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту у розмірі 31 421,30 доларів США за кредитним договором та відповідно зміни банком строку виконання основного зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , не погоджуючись з висновкам судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні вимог про визнання неправомірними дій банку щодо вимоги дострокового повернення поточної суми кредиту, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваних судових рішеннях відсутні висновки по суті предмету позову, а саме щодо правомірності чи неправомірності дій працівників ПАТ АБ «Укргазбанк». Суди не визначилися з правомірністю чи неправомірністю дій працівників ПАТ АБ «Укргазбанк», а лише обмежилися посиланням на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, яке ухвалено за іншим предметом позову та іншим способом захисту цивільних прав.

Судами не враховано, що цим рішенням не встановлювалися обставини щодо даного предмету спору (визнання дій банку неправомірними з підстав порушенням ним гарантій споживачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , передбачених статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Поза увагою судів залишилось те, що предметом однієї з вимог позову ОСОБА_1 та позову третьої особи ОСОБА_2 є не перегляд суми боргу за кредитним договором, а є оскарження неправомірних дій (визнання неправомірними) працівників банку на стадії досудового врегулювання спору, якими порушені гарантії споживача, передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позовна заява ОСОБА_2 не містить доводів і вимог щодо перегляду і переоцінки рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року, яке ухвалене за іншим предметом спору та іншим засобом цивільного захисту прав і яке не містить встановлених обставин, що виправдовують дії працівників ПАТ АБ «Укргазбанк» стосовно порушення ними статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскаржувані у цій справі судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права на підставі недопустимого доказу - рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, яке не містить встановлених обставин щодо правомірності чи неправомірності дій банку на стадії досудового врегулювання спору.

Судами не враховано, що правомірність чи неправомірність дій ПАТ АБ «Укргазбанк» не може встановлюватися на підставі рішення суду, в якому відсутні висновки щодо предмета даного спору (правомірності дій банку на стадії досудового врегулювання спору.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, ПАТ АБ «Укргазбанк», заперечує проти доводів ОСОБА_2 та просить залишити ухвалені у справі рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зі змісту доводів касаційної скарги вбачається, що судові рішення оскаржуються виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій банку щодо вимоги дострокового повернення поточної суми кредиту, у зв`язку з чим, Верховний Суд переглядає оскаржувані рішення у касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У справі, яка переглядається, установлено, що 18 квітня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким ПАТ АБ «Укргазбанк» надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США під 13,3 % річних, на строк до 18 квітня 2028 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Належне виконання кредитних зобов`язань за вказаним договором забезпечено порукою ОСОБА_1 на підставі відповідного договору, укладеного 18 січня 2008 року, між ним і банком.

Умови кредитного договору належним чином позичальником не виконувались, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, про стягнення якої банк звернувся до суду з позовом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 813 доларів 59 центів США та 13 971,13 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року вищевказане рішення Оболонського районного суду м. Києва залишено без змін.

Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, установлено, що ОСОБА_2 отримала від банку в кредит грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США на споживчі потреби. ОСОБА_2 допустила неналежне виконання умов укладеного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 04 листопада 2014 року складає 31 813,59 доларів США та 13 971,13 гривень.

Звернувшись до суду з даним позовом, поручитель ОСОБА_1 та позичальник ОСОБА_2 заявили вимоги про визнання дій банку щодо вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту згідно направленої їм претензії від 10 жовтня 2014 року неправомірними.

Згідно зі статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК Українипередбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК Українипередбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором, в силу вимог статті 1050 ЦК Українибанк не позбавлений можливості реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту, в тому числі, як в позасудовому порядку, шляхом направлення відповідної вимоги, так і безпосереднього в судовому порядку шляхом подання відповідного позову.

Відсутність або наявність письмової досудової вимоги про усунення порушень зобов`язання не є перешкодою для реалізації права звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Установивши, що рішенням суду від 03 червня 2015 року, яке набрало законної сили, солідарно стягнуто кредитну заборгованість з позичальника та поручителя, і предметом розгляду судом було, в тому числі законність і правомірність такого стягнення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав вважати неправомірними дії банку щодо вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, викладеної у претензії від 10 жовтня 2014 року, тобто до звернення до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості і ухвалення відповідного судового рішення.

Посилання у касаційній скарзі на неправомірність дій банку щодо вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, неврахування судами встановленої статтею 614 ЦК України презумпції вини, за якою тягар доказування виконання договірного зобов`язання покладено на відповідача, та помилковість посилань судів на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, яке було ухвалено за іншим предметом позову та іншим способом захисту цивільних прав, є аналогічними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції дав належну оцінку і з урахуванням встановлених у справі обставин спростував.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені у цій справі вимоги є похідними від предмету розгляду цивільної справи, за результатом розгляду якої постановлені рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року.

За наявності вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, про стягнення боргу з позичальника і поручителя, не можна вважати дії банку неправомірними.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно наданої оцінки зібраним у справі доказам і встановленим у справі обставинам, містять посилання на факти і докази, що були предметом дослідження й оцінки судів попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували, і до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України Верховний Суд вдаватись не може.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів в оскаржуваній частині.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська