РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська - Томаш В.І., розглянувши в м. Дніпро в спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради «про виселення з незаконно займаної кімнати у гуртожитку», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з незаконно зайнятої кімнати № 307 гуртожитку, що розташоване по АДРЕСА_3 без надання іншого житла та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відзив на позовну заяву позивача у встановленому законом порядку не надали.

Представник третьої особи відзив на позовну заяву позивача у встановленому законом порядку не надав.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступне.

Позивач по справі - Комунальне підприємство «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_3 . Під час перевірки житлового фонду по розпорядженню голови Дніпровської міської ради був виявлений факт незаконного вселення громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в кімнату № 307 вказаного гуртожитку АДРЕСА_3 , чим порушено порядок надання жилих приміщень згідно до вимог Житлового кодексу України та порядок надання житлової площі у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпро, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради № 179 від 23.04.2013 року.

Єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. Ордер на житлове приміщення є адміністративним актом, що видається виконавчим органом місцевого самоврядування, до компетенції якого входить вирішення питань, пов`язаних з наданням житлових приміщень. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти членів сім`ї, включених до ордера.

При вселенні ордер здається в житлово - експлуатаційну організацію, а при її відсутності, завідуючому гуртожитком підприємства, установи, організації.

Відповідачі не надали ордер або його копію представникам КП «Жилсервіс-5» ДМР, вказаного ордеру не має так само серед тих, які зберігаються на КП «Жилсервіс-5» ДМР.

Відповідачі по справі без будь - яких правових підстав самоправно захопили кімнату № 307 гуртожитку , що розташована по АДРЕСА_3 , ніяких документів при цьому не надали.

Відповідачі не мають жодних законних прав на вказане приміщення гуртожитку, в тому числі права користування та розпорядження, оскільки вказане приміщення є власністю територіальної громади м. Дніпро.

Факт проживання відповідачів у вказаному приміщенні порушує права позивача як власника та це створює для нього відповідні незручності, які обмежують його права вільного володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. З ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до частини 1 ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення з займаного житлового приміщення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Відповідно до ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстрації в цій квартирі.

Нормами ст. 2, 3 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а тому суд вважає за необхідне виселити відповідачів з займаного приміщення гуртожитку та стягнути з них на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн..

Керуючись ст. ст. 317, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 109, 116 Житлового кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259 - 263, 274 - 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради «про виселення з незаконно займаної кімнати у гуртожитку» - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з зайнятої кімнати АДРЕСА_3 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн..

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бабушкінського

районного суду В.І. Томаш