Справа № 639/7543/18
Провадження №2/639/786/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Лойко (Кричевської) В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу № 639/7543/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності, суд

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року до суду з позовом в особі свого представника звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та просив ухвалити рішення, на підставі якого поділити між ним та відповідачем належну їм частку у розмірі 2/3 у справі спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за позивачем право власності на частину у розмірі Ѕ.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 є власником частки у розмірі 1/3 у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також разом з ОСОБА_1 є власником частки у розмірі 2/3, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Такий режим власності на зазначену квартиру склався в наслідок того, що 23.02.1999 року вищезазначена квартира була приватизована у спільну сумісну власність в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Полупан Н ОСОБА_5 . (відповідач), ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_6

Співвласник ОСОБА_6 помер, а відповідач ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом прийняла після нього спадщину, ставши таким чином власником 1/3 частини спірної квартири. 2/3 частини даної квартири залишилися у неї на праві спільної сумісної власності разом з позивачем ОСОБА_1 .

Оскільки відповідач ухиляється від укладання з позивачем договору про поділ належної їм спільної частки, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності. Призначено підготовче судове засідання.

13 березня 2019 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого вона просила відмовити у задоволені позову.

24 квітня 2019 року від позивача ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 , надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої він просить суд припинити право спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3 на частку у розмірі 2/3 частини у праві спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на частку у розмірі 1/3 у вищезазначеній квартирі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2019 року закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Костів Т.З., заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Сугачева Н.Л., в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволені відмовити, посилаючись на те, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту його прав.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Так, судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.02.1999 року, реєстраційний № НОМЕР_1 , квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 . ( а.с. 8)

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира, що розташована в АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 2/3 частини на праві приватної спільної сумісної власності; за ОСОБА_3 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№4-524, 18.05.2005, 5-ХДНК. ( а.с. 6-7)

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1 статті 369 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Позивач ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві просить суд ухвалити рішення, на підставі якого припинити право спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 на частку у розмірі 2/3 частини у праві спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на частку у розмірі 1/3 у вищезазначеній квартирі.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 суд виходить із того, що зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.

Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що частки в квартирі АДРЕСА_3 набутої на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 23.02.1999 року, учасниками спільної сумісної власності не визначено.

Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність трьом співвласникам без визначення їх часток у праві власності, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/3.

Отже суд вважає, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про припинення права спільної сумісної власності та визнання на ним право власності на частину квартири, неправильно обрав спосіб захисту порушеного права, оскільки фактично ставиться питання про визначення частки співвласника в праві спільної сумісної власності на квартиру, у зв`язку з чим у задоволені його позову відмовляє.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4,12, 13, 76-81, 141, 259, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 355, 356, 357, 358, 370 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 19.09.2019 року.

Суддя В.В. Труханович