Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 761/19218/14-ц

провадження № 61-33169св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк Сбербанку Росії»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибальське підприємство «Бриз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2014 року у складі судді Савицького О. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Усика Г. І., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибальське підприємство «Бриз» (далі - ТОВ «Рибальське товариство «Бриз»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» і ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» укладено договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого позичальнику відкрито мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 1 770 000 дол. США зі змінюваною процентною ставкою, що складається з розміру значення індексів «LIBOR 6M USD», «LIBOR 6M EUR» та «MOSPRIME RATE 6M» та маржі банку. Маржа банку за умовами кредитного договору встановлена на рівні: для кредиту наданого у дол. США - 11,2 % річних, для кредиту наданого в євро - 11,3 % річних, для кредиту наданого у російських рублях - 9,56 % річних. Останнім днем дії кредитної лінії визначено 16 жовтня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, яким визначено, що відповідальність поручителя перед кредитором включає зобов`язання, які були невиконані боржником та які передбачені кредитним договором, а також зобов`язання щодо відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором та сплату штрафних санкцій.

Позичальник належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 11 червня 2014 року виникла заборгованість перед банком у розмірі 1 447 908,34 дол. США, 248 276,80 євро та 1 081 028,40 грн.

Банк 21 березня 2014 року направив повідомлення-вимогу ОСОБА_1 про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, проте він її не виконав.

На підставі викладеного ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року в розмірі 21 833 987,76 грн, з яких: заборгованість за кредитною лінією - 1 330 350,57 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 11 червня 2014 року еквівалентно 15 473 573,55 грн, та 227 325 євро, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2014 року еквівалентно 3 581 914,56 грн; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією - 117 557,77 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2014 року еквівалентно 1 367 337,93 грн, та 20 951,80 євро, що станом на 11 червня 2014 року за курсом НБУ еквівалентно 330 133,32 грн; пеня за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією - 1 013 250,01 грн; пеня за прострочення сплати процентів за кредитною лінією - 67 778,39 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва

від 10 жовтня 2014 року позов ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня

2012 року у розмірі 21 833 987,76 грн, з яких: заборгованість за кредитною лінією - 1 330 350,57 дол. США, що в еквіваленті становить

15 473 573,55 грн, та 227 325 євро, що в еквіваленті становить

3 581 914,56 грн; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією - 117 557,77 дол. США, що в еквіваленті становить 1 367 337,93 грн, та 20 951,80 євро, що в еквіваленті становить 330 133,32 грн; пеня за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією - 1 013 250,01 грн; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 67 778,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» як позичальник, не виконує зобов`язання за кредитним договором, тому ОСОБА_1 як поручитель за договором поруки від 17 жовтня 2012 року несе відповідальність перед позикодавцем у повному обсязі невиконаних позичальником зобов`язань.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання на 27 січня 2014 року, а до суду з цим позовом звернувся 01 липня 2014 року, тобто у межах шестимісячного строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не дотримано вимоги законодавства, неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, складено висновки, які не відповідають матеріалам справи.

Без згоди поручителя та без підписання додаткових угод з ним, між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» і ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» укладено: 23 жовтня 2012 року додатку угоду № 1, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит у розмірі 594 443 дол. США на строк з 24 жовтня 2012 року до 16 жовтня 2015 року; 31 жовтня 2012 року додатку угоду № 2, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит у розмірі 227 325 євро на строк з 31 жовтня 2012 року до 16 жовтня 2015 року; 01 листопада 2012 року додатку угоду № 3, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит у розмірі 140 524 дол. США на строк з 01 листопада 2012 року до 16 жовтня 2015 року; 12 листопада 2012 року додатку угоду № 4, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит у розмірі 108 900 дол. США на строк з 12 листопада 2012 року до 16 жовтня 2015 року; 28 грудня 2012 року додатку угоду № 5, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит у розмірі 504 956,35 дол. США на строк з 24 жовтня 2012 року до 16 жовтня 2015 року.

Умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності та початок перебігу строку звернення до поручителя за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зібраними у справі доказами підтверджено, що строк погашення чергового платежу за кредитом за жовтень 2013 року настав 16 жовтня 2013 року, однак кошти не були внесені та в подальшому позичальник кошти за кредитним договором не сплачував.

Отже, суди повинні були відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів з поручителя за періодичними платежами до 02 січня 2014 року. Суд не встановив тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення.

Також суди залишили поза увагою ту обставину, що банк зобов`язаний був списати спірну заборгованість як безнадійну.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2017 року ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії»подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що умови договору не передбачають зобов`язання повідомлення поручителя про використання банком свого права щодо вимоги в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості.

Позивач звернувся до суду з позовом до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто у межах шестимісячного строку. Посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитор не дотримався передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)строку звернення з позовом до суду до поручителя, а тому порука припинилася, є безпідставними.

Твердження представника ОСОБА_1 про те, що зміна позивачем строку виконання основного зобов`язання в односторонньому порядку без згоди поручителя призвела до зменшення терміну повернення кредиту та збільшення обсягу відповідальності поручителя, що, на його думку, є підставою для припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, також є непереконливим.

Списання заборгованості за рахунок резервів є механізмом для зменшення ризиків дестабілізації у роботі банку та ніяким чином не змінює та не припиняє зобов`язання контрагентів за правочинами. Отже посилання відповідача на резерви є маніпуляцією та не обґрунтовується чинним нормами законодавства України.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» і ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» укладено договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого позичальнику відкрито мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 1 770 000 дол. США зі змінюваною процентною ставкою, що складається з розміру значення індексів «LIBOR 6M USD», «LIBOR 6M EUR», «MOSPRIME RATE 6M» та маржі банку. Маржа банку за умовами кредитного договору встановлена на рівні: для кредиту наданого у дол. США - 11,2 % річних, для кредиту наданого в євро - 11,3 % річних, для кредиту наданого у російських рублях - 9,56 % річних. Останнім днем дії кредитної лінії визначено 16 жовтня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, яким визначено, що відповідальність поручителя перед кредитором включає зобов`язання, які були невиконані боржником та які передбачені кредитним договором, а також зобов`язання щодо відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором та сплату штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 1 від 23 жовтня 2012 року до кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 594 443 дол. США на строк з 24 жовтня 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 24 жовтня 2012 року.

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди № 2 від 31 жовтня 2012 року до кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 227 325 євро на строк з 31 жовтня 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 31 жовтня 2012 року.

Пунктом 1 додаткової угоди № 3 від 01 листопада 2012 року до кредитного договору визначено, що банк надав позичальнику кредит у розмірі 140 524 дол. США на строк з 01 листопада 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 01 листопада 2012 року.

За змістом пункту 1 додаткової угоди № 4 від 12 листопада 2012 року до кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 108 900 дол. США на строк з 12 листопада 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 12 листопада 2012 року.

На виконання умов пункту 1 додаткової угоди № 5 від 28 грудня 2012 року до кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 504 956,35 дол. США на строк з 28 грудня 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 28 грудня 2012 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» не виконує зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року, внаслідок чого станом на 11 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 21 833 987,76 грн, з яких: заборгованість за кредитною лінією - 1 330 350,57 дол. США, що в еквіваленті становить 15 473 573,55 грн, та 227 325 євро, що в еквіваленті становить 3 581 914,56 грн; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією - 117 557,77 дол. США, що в еквіваленті становить 1 367 337,93 грн, та 20 951,80 євро, що в еквіваленті становить 330 133,32 грн; пеня за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією - 1 013 250,01 грн; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 67 778,39 грн.

Суди також встановили, що 27 січня 2014 року ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» направив позичальнику повідомлення-вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року у строк не пізніше десяти календарних днів з дня відправлення цієї вимоги.

Крім того, 21 березня 2014 року банк направив повідомлення-вимогу поручителю про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту відправлення цієї вимоги.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти ТОВ «Рибальське товариство «Бриз», а останнє зобов`язалося за цим договором повертати кредит з процентами періодичними платежами згідно з графіком до 16 жовтня 2015 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони цього правочину встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК Українив редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором (на час виникнення спірних правовідносин) не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Як встановлено вище, 27 січня 2014 року ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» направив позичальнику повідомлення-вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року у строк не пізніше десяти календарних днів з дня відправлення цієї вимоги.

Відповідно до пункту 6.4 статті 6 договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його укладення у письмовій формі і припиняється у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобов`язань, передбачених в статті 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.

Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, з 07 лютого 2014 року протягом шести місяців (тобто до 07 серпня 2014 року) банк зобов`язаний був пред`явити вимогу до поручителя щодо повернення всієї суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року.

Встановлено, що банк звернувся до суду з цим позовом до поручителя 24 червня 2014 року, отже до стягнення підлягають прострочені чергові платежі на підставі, передбаченій частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за період до збігу шестимісячного строку.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений (на час виникнення спірних правовідносин), припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

У справі яка переглядається, апеляційний суд не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення платежів (згідно з графіком платежів), а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, не з`ясував, чи пред`явив банк вимогу до поручителя у межах шести місяців по кожному місячному платежу та по яких платежах порука припинилась, а по яких діяла на момент звернення з позовом до суду.

Разом з тим, встановлення цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 16 жовтня 2015 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 16 жовтня 2015 року позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними платежами до 16 числа календарного у відповідності до графіку. Починаючи з 16 жовтня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено вище, 27 січня 2014 року ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» направив позичальнику повідомлення-вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року у строк не пізніше десяти календарних днів з дня відправлення цієї вимоги.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за договором, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, отже, відсутні правові підстави для стягнення процентів відповідно до умов договору після 06 лютого 2014 року.

Разом з тим, як вбачається з наданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, банк нарахував проценти за кредитним договором до 10 червня 2014 року, тобто після зміни строку виконання основного зобов`язання.

Проте, апеляційний суд на вказані вище норми права уваги не звернув, не перевірив період нарахування відсотків за кредитом та їх обґрунтований розрахунок.

Оскільки банком не правильно визначено заборгованість зі сплати процентів за кредитним договором, то не можна погодитися з розрахунком пені за спірний період. ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» не зазначило обґрунтованого та правильного розрахунку пені.

Отже, суд апеляційної інстанції не перевірив наданий позивачем розрахунок, не навів власного розрахунку, який узгоджується з нормами матеріального права та умовами укладених між сторонами правочинів.

Крім того, не перевірив доводів відповідача щодо зміни позивачем строку виконання основного зобов`язання в односторонньому порядку без згоди поручителя.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що, у свою чергу, призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська