Єдиний унікальний номер 233/1867/19 Номер провадження 22-ц/804/2283/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Біляєвої О.М., Космачевської Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 233/1867/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця", про стягнення заборгованості по заробітній платі з апеляційною скаргою відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2019 року у складі судді Левченко А.М., -

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Зазначав, що з 01 вересня 2016 року по 17 липня 2017 року працював в ПАТ "Укрзалізниця" виконавцем робіт виробничого підрозділу "Іловайська колійна машинна станція" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату.

Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 26 834,62 грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 21 534,97 грн.).

Посилаючись на те, що відповідач добровільно сплатити заборгованість відмовляється, просив стягнути з ПАТ "Укрзалізниця" на його користь заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 21 534,97 грн. (а.с. 1 - 3).

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 21 534,97 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 90-92).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах. 17 липня 2017 року позивач звільнений за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. При звільненні відповідач остаточний розрахунок з позивачем не провів. Згідно наданої позивачем довідки про доходи за березень 2017 року йому нараховано 5 878,43 грн., сума до виплати 4 674,43 грн.; за квітень 2017 року нараховано 1 585,04 грн., сума до виплати 1 260,40 грн., за травень 2017 року нараховано 865,87 грн., сума до виплати 688,52 грн.; за червень 2017 року нараховано 1 082,34 грн., сума до виплати 860,65 грн.; за липень 2017 року всього нараховано 17 422,94 грн., сума до виплати 14 050,97 грн. Надані позивачем докази про заборгованість по заробітній платі відповідачем не спростовані. Відсутність у відповідача первинної документації не позбавляє його обов`язку здійснити нарахування та виплату позивачу заробітної плати. Форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, встановлені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі. Закон України від 02 вересня 2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України (а.с. 90 - 92).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - АТ "Укрзалізниця" в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2019 року про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 21 534,97 грн. та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення.

Робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, нерухомим майном та документацією. Захоплення підприємств галузі сприяє загрозі життю при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності. У зв`язку з зазначеним відповідачне має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

У зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, відсутністю зв`язку з виробничими підрозділамита не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати та інші виплати (штатній розпис, розцінки та норми праці, табелі обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії), нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року припинено. Внаслідок зазначеного заборгованість з виплати позивачу заробітної плати на теперішній час відсутня.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року засвідчено, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання відповідачем обов`язків, передбачених трудовим договором, зокрема нарахування та виплату заробітної плати.

Надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог є неналежними та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості (а.с. 95 - 98).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 серпня 2019 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційного провадження (а.с. 118 - 120).

Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження від 08 серпня 2019 року повідомлений відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року №1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 08 серпня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 126). Копія апеляційної скарги відповідача була направлена позивачу на зазначену ним в позовній заяві електронну адресу (а.с. 121, а.с. 125).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем ОСОБА_1 на час розгляду справи не надано.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду 18 вересня 2019 року сторони не з`явилися; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи 18 вересня 2019 року повідомлений відповідно до частини першої статті 11 Закону України від 12 серпня 2014 року №1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" шляхом розміщення 27 серпня 2019 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу ухвали суду про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 134).

10 вересня 2019 року до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи 18 вересня 2019 року за його відсутності (а.с. 136 - 137).

Відповідач судову повістку - повідомлення про розгляд справи 18 вересня 2019 року отримав 04 вересня 2019 року як за юридичною адресою у м. Києві, так і за адресою регіональної філії "Донецька залізниця" у м. Лиман Донецької області, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 154, а.с. 155).

Відповідач причини неявки представника у судове засідання не повідомив і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що представник відповідача не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача - АТ "Укрзалізниця" задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 20 липня 1999 року по 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , позивач був прийнятий до Колійної машинної станції № 191 Донецької залізниці 20 липня 1999 року (наказ № 42 від 07 липня 1999 року), з 11 січня 2002 року працював виконавцем робіт на виробничій базі ПМС-191 (наказ № 5 від 11 січня 2002 року).

Згідно запису у трудовій книжці Державне підприємство "Донецька залізниця" на підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200, 01 вересня 2016 року реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"; Колійна машинна станція № 191 ст. Іловайськ державного підприємства "Донецька залізниця" на підставі наказу ПАТ "Укрзалізниця" № 303 від 15 квітня 2016 року, наказу № 1/ОС від 31 серпня 2016 року реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ "Іловайська колійна машинна станція" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

17 липня 2017 року позивач звільнений у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 4 - 10).

Отже, матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач перебував з ним у трудових відносинах, працював виконавцем робіт на виробничій базі виробничого підрозділу "Іловайська колійна машинна станція" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Відповідно до копій довідок про доходи за березень 2017 року позивачу ОСОБА_1 нараховано 5 878,43 грн., сума до виплати 4 674,43 грн.; за квітень 2017 року нараховано 1 585,04 грн., сума до виплати 1 260,40 грн., за травень 2017 року нараховано 865,87 грн., сума до виплати 688,52 грн.; за червень 2017 року нараховано 1 082,34 грн., сума до виплати 860,65 грн.; за липень 2017 року нараховано 17 422,94 грн., сума до виплати 14 050,97 грн. (а.с. 15, а.с. 19).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідачне має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами, а також не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати та інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 рокуприпинено.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача по заробітній платі позивачу за період з березня по липень 2017 року у розмірі 21 534,97 грн. підтверджується наданими позивачем до суду першої інстанції двома довідками про доходи, які підписані начальником ВП КМС Іловайськ Бурлачук Г.А., а також головним бухгалтером цього виробничого підрозділу Куянцевою В.В. (а.с. 15, а.с. 19) та які узгоджуються між собою, згідно яких за березень 2017 року позивачу ОСОБА_1 нараховано 5 878,43 грн., сума до виплати 4 674,43 грн.; за квітень 2017 року нараховано 1 585,04 грн., сума до виплати 1 260,40 грн., за травень 2017 року нараховано 865,87 грн., сума до виплати 688,52 грн.; за червень 2017 року нараховано 1 082,34 грн., сума до виплати 860,65 грн.; за липень 2017 року нараховано 17 422,94 грн., сума до виплати 14 050,97 грн. (а.с. 15, а.с. 19).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що зазначені довідки є неналежними та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості, є недоведеними. По-перше, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено у зв`язку з чим ці довідки він вважає неналежними доказами. По-друге, відповідач визнає, що з 16 березня 2017 року припинив нарахування заробітної плати позивачу, але доказів, які б спростовували той факт, що позивач в період з 16 березня 2017 року по день звільнення 17 липня 2017 року виконував свої трудові обов`язки, відповідачем суду не надано.

Крім того, до суду апеляційної інстанції позивачем додатково були надані розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року (табуляграми) (а.с. 143 - 144), які йому були видані відповідачем - ВП КМС Іловайськ СП "ДДЗП" філія Дон. зал. ПАТ (, що відповідає ЄДРПОУ відокремленого підрозділу Регіональна філія "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця") відповідно до статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", згідно яких при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно цих розрахунків позивачу нараховано:

-за березень 2017 року оплата чергової відпустки - 8 годин, відпустки за галузевою угодою - 8 годин, відпустки за особливий характер роботи - 40 годин, основної відпустки за минулий період - 39 годин, оплата простою - 80 годин, матеріальна допомога, всього за 175 годин 5 878,43грн.;

- за квітень 2017 року оплата простою - 56 годин, матеріальна допомога, всього 1 585,04грн.;

- за травень 2017 року оплата простою - 32 години, матеріальна допомога, всього 865,87грн.;

- за червень 2017 року оплата простою - 40 годин, матеріальна допомога, всього 1 082,34грн.;

- за липень 2017 року оплата простою - 8 годин, компенсація за 34 дні невикористаної відпустки та вихідна допомога при звільненні, матеріальна допомога, всього 17 422,94 грн. (а.с. 143 - 144).

Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з наданими ним до суду першої інстанції довідками, які позивачу були видані виробничим підрозділом "Іловайська колійна машинна станція" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", в якому він працював до звільнення 17 липня 2017 року.

Надані до суду апеляційної інстанції нові докази - розрахунки заробітної плати ОСОБА_1 за березень - липень 2017 року (табуляграми) були прийняти апеляційним судом відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України, оскільки позивач постійно проживає на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, поштовий зв`язок з якою відсутній та існують певні труднощі щодо перетинання лінії розмежування. До того ж розрахунки заробітної плати позивачем надсилалися до суду першої інстанції, проте надійшли до суду вже після ухвалення судового рішення.

Відомості щодо заборгованості позивачу по заробітній платі узгоджуються і з іншими доказами по справі, а саме наказом начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15 березня 2017 року № 384-Н, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"; доручено начальниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" встановити відповідними наказами початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних підрозділів; забезпечити облік використання часу знаходження працівників у простої; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи (а.с. 151).

Відповідно до наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236/ДН у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в "Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої"; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код "П"; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. (а.с. 145).

Відповідно до наказу начальника виробничого підрозділу "Іловайська колійна машинна станція"структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 75 у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу "Іловайська колійна машинна станція"; на час простою зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої та проживають, зокрема у місті Іловайськ з`являтися та знаходитися за адресою: м. Іловайськ, вул. Ломоносова, 169, з 8.00 до 17.00 з перервою з 12.00 до 13.00; на час простою встановлено щоденний графік роботи - п`ять робочих днів на тиждень: понеділок, вівторок, середа, четвер, п`ятниця згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Іловайської колійної машинної станції; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в "Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої"; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 148 - 149).

Отже, довідки про доходи, які видані позивачу виробничим підрозділом "Іловайська колійна машинна станція"структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та підписані начальником цього підрозділу Бурлачук Г.А., а також головним бухгалтером цього виробничого підрозділу Куянцевою В.В. (а.с. 15, а.с. 19), підписані уповноваженою особою - начальником виробничого підрозділу "Іловайська колійна машинна станція"структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" Бурлачук Г.А., якого згідно наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236/ДН було призначено відповідальною особою за облік працівників, які знаходяться на простої.

Зазначені накази про встановлення простою відповідають вимогам статті 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Згідно наданих позивачем розрахунків заробітної плати оплата простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивачу здійснена саме на цих умовах, виходячи з посадового окладу 6 336,00 грн., а саме за квітень 2017 року за 56 години простою нараховано 1 556,05 грн., що відповідає 6 336 : 152 год. х 56 год. х 2/3, за травень 2017 року за 32 години простою нараховано 850,03 грн., за червень 2017 року за 40 годин простою нараховано 1 062,54 грн., за липень 2017 року за 8 годин простою нараховано 201,12 грн. (а.с. 143 - 144).

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними, не надано доказів, що оклад позивача є іншим, ніж 6 336,00 грн., який зазначений в розрахунках заробітної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією "Донецька залізниця" простою, в тому числі і щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" тавиробничого підрозділу "Іловайська колійна машинна станція"позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, на день його звільнення наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджується з наказом від 10 липня 2017 року № 9942/ДН-ос про припинення трудового договору, згідно якого позивач має право на компенсацію за 34 дні невикористаної відпустки та на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 152).

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Сума компенсації за невикористану відпустку 9 127,98 грн. та сума вихідної допомоги у розмірі 7 920,00 грн., які зазначені у розрахунку заробітної плати за липень 2017 року та відображені у довідці про доходи, відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, є не обгрунтованими.

Матеріалами справи доведено, що відповідач має наказ про припинення трудового договору з позивачем № 9942/ДН-ос від 10 липня 2017 року, який виданий структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" у м. Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади здійснюють свої повноваження, в якому зазначено про необхідність виплати позивачу при звільненні компенсації за 34 дні невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 152).

Там же у м. Лиман видано накази начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15 березня 2017 року № 384-Н та начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236/ДН про встановлення простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів Донецької дирекції залізничних перевезень, який підлягаєоплаті з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Крім того, з доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена робоча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скорочення штату працівників Луганської дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганської дирекції залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 62 - 78).

Позивач в позовній заяві стверджує, що після звільнення ним у вересні 2017 року до регіональної філії "Донецька залізниця" здано пакет документів відповідно до вищезазначеного Порядку остаточного розрахунку працівників. Проте до теперішнього часу, вже протягом двох років, рішення щодо виплати сум, належних йому при звільненні, не прийнято та виплати не здійснені.

Відповідачем, а саме структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень", до суду першої інстанції надана довідка від 31 травня 2019 року № 465ДН/ДОН, згідно якої ОСОБА_1 , інженеру з охорони праці виробничого підрозділу "Іловайська колійна машинна станція" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" нарахована заробітна плата: за березень 2017 року 0,00 грн., за квітень 2017 року 0,00 грн., за травень 2017 року 0,00 грн., за червень 2017 року 0,00 грн., за липень 2017 року 0,00 грн. (а.с. 83).

Апеляційний суд вважає, що цей доказ не є достовірним, оскільки на його підставі не можна встановити дійсні обставини справи.

По-перше, зазначена довідка суперечить наказу про припинення трудового договору з позивачем № 9942/ДН-ос від 10.07.2017 року, який виданий тим же структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень", який видав і довідку про доходи позивача від 31 травня 2019 року № 465ДН/ДОН., оскільки згідно наказу про припинення трудового договору позивачу при звільненні має бути виплачена компенсація за 34 дні невикористаної відпустки та вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 152), які у довідці від 31 травня 2019 року № 465ДН/ДОН не зазначені.

По-друге, відповідач визнає, що ним з 16 березня 2017 року припинено нарахування та виплату заробітної плати, посилаючись на відсутність первинних документів, які мають надаватися виробничими підрозділами.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" з 16 березня 2017 року припинив нарахування позивачу заробітної плати, посилаючись на відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення).

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунктом1 статті 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область місто Донецьк вул. Артема , 68 та Луганська область місто Луганськ вул. Кірова, 44 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 62 - 78).

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), компенсація за невикористану відпустку (стаття 83 КЗпП України), вихідна допомога при звільненні (стаття 44 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків виплати належних працівнику при звільненні сум. Жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Суханов та Ільченко проти України", справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини") "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги", відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання"/"правомірне очікування" (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою він згідно графіку роботи виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому часу простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, а також щодо виплати йому компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні, про що зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Отже, оскільки відповідач не спростував надані позивачем довідки про доходи, видані виробничим підрозділом "Іловайська колійна машинна станція", які узгоджуються з розрахунками заробітної плати за березень - липень 2017 року (табуляграми), у строки, встановлені частиною першою статті 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права,які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с.99, а.с. 116).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування відповідачу витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, судові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн. покладаються на відповідача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.М. Біляєва

Т.В. Космачевська