Справа № 595/1149/19
Провадження 2/595/431/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд надати дозвіл на виїзд з України неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у республіку Польщу та інші країни Євросоюзу терміном на один рік, мотивуючи тим, що вона не може отримати згоду відповідача в позасудовому порядку.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а також уточнила позовну вимогу, просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 за межі України, в республіку Польщу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 06 грудня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10.02.2012 року, що підтверджується рішенням Бучацького районного суду від 10.02.2012 року.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , який проживає з позивачкою.

Позивачка немає можливості отримати згоду відповідача на тимчасовий виїзди неповнолітньої дитини ОСОБА_3 за кордон.

В силу вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із вимогами ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України.

Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст.17,31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з вимогами п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини може бути оформлений на підставі рішення суду.

Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженимипостановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, без згоди батька ОСОБА_2 - терміном на один рік.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13,81,89,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 157, 159 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з України за кордон - до республіки Польщі, терміном на один рік.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути переглянуте Бучацьким районним судом. Заяву про перегляд рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. Б. Федорончук