Справа № 152/503/19
Провадження № 22-ц/801/1813/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 рокуСправа № 152/503/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Войтка Ю.Б.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу справи № 152/503/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Войнаровського І.В. в залі суду о 15.10 год., повне судове рішення складене 27.06.2019 року ,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась у Шаргородський районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що 20 жовтня 2015 року, приблизно о 17 год. 40 хв. в АДРЕСА_1 . Соборна між нею та відповідачем виникла суперечка, в результаті якої відповідач заподіяла їй легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 66 від 23 жовтня 2015 року у позивача були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани в тім`яній ділянці справа та закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку.

За вище зазначеним фактом 22 жовтня 2015 року було відкрито кримінальне провадження №0000408 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

26 грудня 2018 року ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000408 - закрите. Цією ж ухвалою обвинуваченій було роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності не має реабілітуючого характеру, тому закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжиться у загальному порядку. Однак обвинувачена не заперечила проти закриття провадження. Окрім того, в цій ухвалі судом роз`яснено ОСОБА_1 , як потерпілій від злочину, право звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування матеріальних та моральних збитків в порядку цивільного судочинства.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , які полягають у заподіянні позивачці вищевказаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яку вона оцінила у 50 000 грн. Зазначена моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, пережитому страху за своє здоров`я, у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправними діями відповідачки; у тому, що вона тривалий час була змушена змінювати звичний спосіб життя; не могла нормально спілкуватись з рідними та оточуючими людьми, соромилась спілкуватись з односельчанами; у приниженні відповідачем її честі та гідності згаданими протиправними діями.

Досудове розслідування вчиненого ОСОБА_2 злочину відносно неї тривало близько трьох років, у зв`язку з чим, позивачці, як потерпілій у кримінальній справі, доводилось залишати дітей та їздити на слідчі дії до відділу поліції, постійно перебувати у стані хвилювання, від яких вона втратила нормальний сон.

На підставі викладених обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.06.2019 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7500 гривень; в іншій частині позову відмовлено; вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, як незаконне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відшкодування шкоди є обов`язковим за умови наявності вини особи. Проте, скаржник зазначає, що її вина не підтверджена та відсутні докази її вини. Також, відсутній вирок суду щодо визнання її винною, а висновок експерта та копія ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.12.2018 року не підтверджує слова позивача щодо спричинення їй тілесних ушкоджень. Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував та не послався на докази, які б підтверджували розмір моральної шкоди, а звідси і пропорційність судових витрат.

З урахуванням зазначеного, просить рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.06.2019 року скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На дану апеляційну скаргу від ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому остання просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ході розгляду справи встановлені наступні обставини.

20 жовтня 2015 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин в АДРЕСА_1 відповідачка ОСОБА_2 заподіяла позивачці легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 66 від 23 жовтня 2015 року, проведеної завідувачем Шаргородським міжрайонним відділенням Вінницького обласного бюро СМЕ Чайковським О. ОСОБА_3 ., відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани в тім`яній ділянці справа, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердого тупого предмета, можливо, 20.10.2015 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с. 5,6).

За даним фактом 22 жовтня 2015 року було відкрите кримінальне провадження №0000408 та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України (а.с.4, 7-10).

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року обвинувачену ОСОБА_2 , за її клопотанням та клопотанням її захисника Солоненко О.І. про застосування строків давності на підставі ст. 49 КК України, було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження - закрите (а.с. 11,12). Зі згаданої ухвали суду видно, що обвинувачена ОСОБА_2 у судовому засіданні при розгляді кримінальної справи була присутня, як і її захисник, і, незважаючи на не реабілітуючу підставу закриття кримінального провадження, вона не заперечувала проти такого закриття провадження, усвідомлюючи його наслідки.

Вказана ухвала суду ніким не оскаржувалась та набрала законної сили.

Дані обставини дійсно вказують на наявність правовідносин заподіяння та відшкодування шкоди, зокрема, моральної і до них суд підставно застосував норми ст. ст. 23, 1167 ЦК України; ч.6 ст. 82 ЦПК України, ч.7 7 ст. 128 КПК України та положення постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Враховуючи встановлені обставини справи та правові норми, які регулюють правовідносини за цими обставинами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що неправомірними діями відповідачки ОСОБА_2 за фактом нанесення 20.10.2015 року тілесних ушкоджень позивачці ОСОБА_1 , останній заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, якого позивачка зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, внаслідок протиправної поведінки відповідачки щодо неї.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру стягнутої моральної шкоди. Як видно з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив, серед іншого, з положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та врахував характер і обсяг заподіяних позивачці моральних і фізичних страждань, її стан здоров`я; тяжкість завданих травм; конкретних обставин у справі і наслідків, що наступили. При цьому, суд керувався такими засадами цивільного законодавства України, як розумність та справедливість.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вина відповідачки підтверджується ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року, суперечать діючому законодавству, зокрема ч.6 ст. 82 ЦПК України. Так, у ч.6 ст. 82 ЦПК України говориться, що ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесена ухвала, лише у питанні чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції саме в такому ракурсі оцінив у своєму рішенні Ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України закриття кримінального провадження та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. (а/с11-12). При цьому, як уже було зазначено, суд врахував те, що при постановленні зазначеної ухвали, ОСОБА_2 було роз`яснено суть обвинувачення, а також те, що звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, тому закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження у справі і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку; проте, ОСОБА_2 підтримала своє клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України та закриття кримінального провадження.

Як видно з Ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року, обвинувачена ОСОБА_2 під час розгляду кримінального провадження №0000408 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України мала у судовому засіданні захисника Солоненка О ОСОБА_4 І., яка є адвокатом. (а/с11, 43). Тим самим, ОСОБА_2 мала належну юридичну допомогу і погодилася з вказаною Ухвалою, її змістом, не оскарживши її в апеляційному порядку.

Всі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і не заслуговують на увагу та не спростовують оскаржуваного рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 3774, 375, 381-384, ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 червня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук