Справа № 206/3779/19
Провадження № 2/206/1037/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.07.2019 суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштак К.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» про встановлення факту незаконної відсутності негайного звільнення позивача відповідачем та стягнення з відповідача на користь позивача немайнової шкоди,
08.07.2019 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, яка ухвалою судді від 12.07.2019 була залишена без руху, як така, що не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, позивачу було надано строк для усунення недоліків.
Недоліками, які визначені суддею до усунення були:
- зазначити вірне найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
- зазначити повне найменування відповідача, поштові індекси позивача та відповідача, а також відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача;
- зазначити ціну позову;
- зазначити докази, що підтверджують вказані позивачем обставини;
- зазначити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися або зазначити, що не проводилися;
- зазначити відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися або зазначити, що не здійснювалися;
- зазначити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначити відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
- зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
- зазначити у позовній заяві підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;
- додати належний доказ звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону;
- додати до позовної заяви всі наявні в позивача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
26.07.2019 на адресу суду надійшла заява від позивача, яка містить лише образи, висловлені на адресу судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська у зв`язку зі службовою діяльністю судді, а також висловлювання, які дискредитують статус даного суду зокрема та судової системи в цілому з вимогами розпочинати провадження. На думку позивача, недоліки позовної заяви, визначені ухвалою судді та нормами ЦПК України, які регулюють порядок звернення до суду є «дурницями».
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суди в своїй діяльності дотримуються національних та міжнародних норм, стандартів та принципів здійснення правосуддя з метою підвищення ступеня довіри суспільства до органів судової влади та суміжних правових інститутів (положення Стратегії реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленої Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015).
Отже, сторони повинні не припускати використання нецензурної лексики, як під час оформлення документів для подання до суду всіх інстанцій, так і у публічному житті, оскільки нецензурна лайка не підсилює ефективність і переконливість інформації в документах офіційно-ділового стилю, а свідчить про культурний вакуум та демонструє неповагу до суддів і суспільства.
Листи, звернення, позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги, тощо, з якими звертаються громадяни до суду, повинні відповідати загальнолюдським правилам викладення фактів та обставин виниклих правовідносин, такий висновок випливає із постанови Верховного Суду України від 14.03.2017 у справі № п/800/160/16.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 вказано на висновок про те, що обґрунтування заяви на основі образливих тверджень на адресу суду є неприпустимою поведінкою.
Межа легітимної критики в заяві позивача порушена. Національним законом та міжнародно-правовими зобов`язаннями України не гарантовано позивачу право на висловлення образ на адресу суду та учасників судового розгляду у формі індивідуальної заяви. Одночасно, заперечуючи легітимність суду та звертаючись до відповідного суду із заявою про захист власних прав позивач заперечує сам собі, оскільки дві взаємно суперечливі думки одночасно не є істинними.
Отже за обставин складення заяви з використанням лексики, яка спрямована на неповагу до судді, суду в цілому, така заява підлягає поверненню особі, що виявила неповагу до суду, оскільки вона не підлягає розгляду.
Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 січня 2019 року в справі № 826/3515/18.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому в ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Миролюбов та інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).
Право на захист своїх прав та інтересів шляхом звернення з позовної заявою до суду не надається для висловлення образ учасників судового розгляду, що є самостійною підставою для повернення позовної заяви позивача, оскільки заява є формою зловживання правом на індивідуальне звернення.
Дослідивши зазначену вище заяву, суддя дійшов висновку, що позивачем не було усунуто жодного недоліку, зазначеного в ухвалі судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська.
Між тим, суддя, виходячи із положень визначених ст. ст. 175, 177 ЦПК України, які встановлюють порядок, форму та зміст звернення з позовною заявою до суду, а також ст. 185 ЦПК України, яка передбачає повернення позовної заяви (заяви) у разі не виконання вимог передбачених ст. ст. 175, 177 ЦПК України, приходить до висновку, що позивач будучи повідомленим належним чином про недоліки позовної заяви, не усунув недоліки у повному обсязі, а тому, позовна заява підлягає поверненню.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини, також, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Враховуючи, що позивачем було подано позовну заяву з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України, у визначений суддею строк недоліки, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху, усунуті не були, за таких обставин, позовна заява підлягаєповерненню позивачу, що відповідає ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 6, 10, 12, 13, 185, 260, 263, 264, 353 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» про встановлення факту незаконної відсутності негайного звільнення позивача відповідачем та стягнення з відповідача на користь позивача немайнової шкоди -повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що за змістом ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Копію позовної заяви залишити в суді.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя К.С. Маштак