ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6770/19 Справа № 183/2352/19 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 13 травня 2019 року скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставин справи, порушення судом норм процесуального права (а.с. 36-37).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 163140 грн. (а.с.3-5).

У заяві про забезпечення позову від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на належний відповідачу ОСОБА_2 транспортний засіб марки «TOYOTA AYGO», 2007 року випуску, об`єм двигуна - 998 см. куб., зареєстрований за останньою 03 листопада 2005 року (а.с. 37).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо повернення боргу, а невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення його порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду, ускладнить виконання судового рішення.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 29 березня 2019 року відповідачу на праві власності належить автомобіль марки «TOYOTA AYGO», 2007 року випуску, об`єм двигуна - 998 см. куб. (а.с. 27).

Згідно звіту про оцінку №19-05-07/3 від 07 травня 2019 року вартість вищевказаного транспортного засобу становить 164180 грн., без ПДВ (а.с. 28).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було відмовлено (а.с.31, 32).

Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції в своїй ухвалі посилався на те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Однак погодитись з таким висновком суду не можливо, оскільки суд не звернув належної уваги на те, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики у сумі 163140 грн. та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що наявні правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову та приходить до висновку, що найбільш доцільним буде забезпечення позову у вигляді - заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належного відповідачу ОСОБА_2 вищевказаного транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA AYGO», 2007 року випуску, об`єм двигуна - 998 см. куб. .

Заборона відчуження рухомого майна не обмежить прав відповідача на користування та володіння автомобілем.

За таких обставин, враховуючи вищевикладне апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду від 13 травня 2019 року скасувати та вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження належного ОСОБА_2 транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA AYGO», 2007 року випуску, об`єм двигуна - 998 см. куб. до набрання рішення законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити відчуження належного ОСОБА_2 транспортного засобу - автомобіля марки «TOYOTA AYGO», 2007 року випуску, об`єм двигуна - 998 см. куб. до набрання рішення законної сили.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді