ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1606/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар - Кошельник В.М.,

за участю представника апелянта, представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2019 року, суддя Приступа Д.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Другого відділу Державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Регіональної філії Державного підприємства «Сетам», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про визнання права власності на Ѕ майна,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Другого відділу ДВС м. Хмельницького ГТУЮ у Хмельницькій області, Регіональної філії ДП «Сетам», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ «Фідобанк», про визнання права власності на Ѕ майна.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що на належне їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності майно, яке є предметом іпотеки, було звернуто стягнення без її згоди у зв`язку з чим просила суд визнати за нею право власності на Ѕ нерухомого майна.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій зазначила, що їй, як дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить нерухоме майно, придбане під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме об`єкт незавершеного будівництва, незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 96% з надвірними будівлями площею 256,7 кв.м. та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 900 кв.м., кадастровий номер :11:0036:0027, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно є предметом іпотеки, тому виставлено на продаж в порядку проведення електронних торгів. Відчуження майна, Ѕ частина якого належить їй, призведе до порушення її права власності, у зв`язку з чим просила суд зупинити продаж арештованого спірного майна та заборонити вчиняти дії щодо його реалізації.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2019 року заяву про забезпечення позову було задоволено.

Зупинено продаж арештованого майна, предмета іпотеки, об`єкта незавершеного будівництва, незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 96% з надвірними будівлями площею 256,7 кв.м. та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 900 кв.м., кадастровий номер :11:0036:0027, лот № 352355, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення електронних торгів на офіційному сайті Державного підприємства «СЕТАМ».

Заборонено Державному підприємству «СЕТАМ» та його Регіональній (Хмельницькій) філії вчиняти дії щодо реалізації предмету іпотеки, об`єкту незавершеного будівництва, незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 96% з надвірними будівлями площею 256,7 кв.м. та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 900 кв.м., кадастровий номер :11:0036:0027 лот №352355, за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішення у справі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Фідобанк», яке є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк, просило скасувати ухвалу про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправомірно застосував заходи забезпечення позову, оскільки продаж арештованого майна відбувається в процесі виконавчого провадження щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого було забезпечено договором іпотеки, який було укладено між ОСОБА_2 та ВАТ «Ерсте Банк».

Спірне нерухоме майно передано в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором майновим поручителем ОСОБА_2 в іпотеку ВАТ «Ерсте Банк» згідно договору іпотеки. Під час оформлення договору іпотеки була отримана згода від іншого з подружжя, позивача ОСОБА_1 , на передачу даного майна в іпотеку Банку.

Таким чином, спірне майно було передано ОСОБА_2 в іпотеку Банку за згодою своєї дружини, а відтак ОСОБА_1 усвідомлювала ризики передачі її чоловіком спільного майна в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Суд не перевірив у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі, оскільки суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача в суді проти апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 14.11.1971 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.м.с. 17).

У відповідності до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником земельної ділянки у АДРЕСА_2 . м .с. 21) та об`єкту незавершеного будівництва, незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 96% з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .с. 22).

18.05.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є об`єкт незавершеного будівництва, незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 96% з надвірними будівлями площею 256,7 кв.м., що розташований в АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності ЯД № 014615, виданого Хмельницьким міськвиконкомом 24.04.2007 року, та на земельну ділянку за цією ж адресою, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 900 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності ЯД № 014615, виданого Хмельницьким міськвиконкомом 24.04.2007 року.

Одночасно з підписанням вказаного договору іпотеки була отримана нотаріально посвідчена згода ОСОБА_1 на передачу вказаного майна в іпотеку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.10.2012 року, (справа № 2/2218/161/11), було звернуто стягнення на предмет іпотеки об`єкт незавершеного будівництва, незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 96% з надвірними будівлями площею 256,7 кв.м., що розташований в АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності ЯД № 014615, виданого Хмельницьким міськвиконкомом 24.04.2007 року. Спосіб реалізації предмета іпотеки встановлено шляхом проведення прилюдних торгів, а також на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2 , та призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 900 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності ЯД № 014615, виданого Хмельницьким міськвиконкомом 24.04.2007 року. Спосіб реалізації предмета іпотеки встановлено шляхом проведення прилюдних торгів (а.м.с. 26-28).

На вказане майно було накладено арешт 30.10.2018 року відповідною постановою державного виконавця (а.м.с. 30).

За інформацією ДП «Сетам» проведення електронних торгів щодо спірного майна мало відбутися 24.06.2019 року о 09:00 год. (а.м.с. 33).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд дійшов висновку, що вказані позивачем види забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, невжиття яких може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Такий висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Твердження апелянта про те, що оскільки спірне майно було передано ОСОБА_2 в іпотеку Банку за згодою своєї дружини, а відтак ОСОБА_1 усвідомлювала ризики передачі її чоловіком спільного майна в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, тому підстави для забезпечення позову відсутні є необґрунтованими з огляду на таке.

Предметом позову у даній справі є визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ об`єкта незавершеного будівництва, незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 96% з надвірними будівлями площею 256,7 кв.м., що розташований в АДРЕСА_2 , та земельної ділянки за цією ж адресою.

Застосування заходів забезпечення позову в даному випадку зумовлене способом реалізації предмета іпотеки (спірного майна) - шляхом проведення прилюдних торгів, які були призначені на 24.06.2019 року. Враховуючи принцип пропорційності у цивільному процесі, складність справи, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій (ст. 11 ЦПК України),невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вказані обставини свідчать, що внаслідок відчуження спірного майна перестане існувати предмет спору, інші особи набудуть статус добросовісних набувачів такого майна, що зробить неможливим виконання рішення суду та захист порушеного права власності позивача.

Враховуючи предмет позову, наведені позивачем обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх розумність та співмірність, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд правомірно застосував заходи забезпечення позову.

Доводи апелянта про те, що забезпечення позову призвело до порушення його прав безпідставні.

Враховуючи предмет позову, матеріали справи, забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, повністю відповідає змісту, суті спору і є оптимальним, не порушує прав та інтересів як учасників справи, так і інших заінтересованих осіб.

В той же час слід зауважити, що забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, а обставини щодо порушення законних прав та інтересів позивача підлягають подальшому встановленню в процесі судового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.09.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

Т.О. Янчук