Справа № 646/530/19
№ провадження 2/646/1072/2019
У Х В А Л А

Іменем України

"04" лютого 2019 р. м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест І.М., розглянувши матеріали цивільної справи № 646/530/19 за позовною заявою ОСОБА_1, судді Апеляційного суду Харківської області, до Держави України в особі Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6), Управління Державної казначейської служби України в Основ*янському районі м. Харкова Харківської області (м. Харків, Гімназійна набережна, 16) про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Основ*янському районі м. Харкова про стягнення збитків, в якому зазначив, що він на теперішній час є суддею Апеляційного суду Харківської області. Починаючи з 01.12.2014 заробітну плату йому виплачували не в повному обсязі, а саме за 2015 рік ним недоотримано суддівську винагороду у розмірі 344 597, 66 грн; за 2016 рік недоотримано 400 092, 85 грн; за 2017 рік недоотримано 1023832,08 грн; за січень-листопад 2018 року 1104460,83 грн.

Порушення його прав полягає в тому, що всупереч вимогам Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, який є базовим для встановлення заробітної плати суддям, йому виплачувалася заробітна плата в розмірі 10 прожиткових мінімумів.

В той же час, згідно приведеного Закону, йому посадовий оклад повинен був встановлюватися у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, з урахуванням обласного коефіцієнту 1,1 з додаванням 80 % від посадового окладу за вислугу років та 15% від окладу за науковий ступень кандидата юридичних наук.

Конституційний суд України 04.12.2018 ухвалив Рішення, яким положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIІІ, а також положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIІІ, були визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо суддівської винагороди йому було заподіяно майнову шкоду у виді невиплати винагороди судді у належному розмірі. Розмір завданої шкоди складає 2 872 983, 42 грн. Крім того зазначив, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України на його користь також підлягає стягненню сума недоотриманої винагороди судді з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від невиплаченої суми.

Тому, позивач просив суд: стягнути солідарно з Державного бюджету України та Управління Державної казначейської служби України в Основ*янському районі м. Харкова Харківської області на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України грошові кошти у розмірі 2 872 983,42 грн в рахунок відшкодування збитків, інфляційні втрати у загальній сумі 282 914,28 грн та три відсотки річних у загальному розмірі 85 734,21 грн.

Суд, вивчивши матеріали позовної заяви дійшов до наступного висновку.

Вищевказана позовна заява була зареєстрована в автоматизованій системі документообігу суду в якості цивільного позову, посилань на норми Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) або на те, що позов є адміністративним, у позові не містилося.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень ст. 20 ЦПК України, не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Зазначена у позові вимога не може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 1175 ЦК України судом в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично підгрунтям і метою пред*явлення позовної вимоги про відшкодування шкоди є вимога про відновлення порушеного, на думку позивача, права на нарахування та виплату суддівської винагороди під час перебування позивача на посаді судді.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як зазначено у п. п. 2, 17 ч. 1 ст. 4 КАС України:

- публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, в даних правовідносинах відсутні елементи цивільного-правових відносин. За суб'єктним складом та предметом спору дані правовідносини пов*язані з виконанням владних управлінських функцій, а, отже, має місце публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України в Основ*янському районі м. Харкова Харківської області про стягнення збитків.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України суд роз*яснює, що з даною позовною заявою, позивачу необхідно звернутися до окружного адміністративного суду, юрисдикція якого поширюється на спірні правовідносини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 186, 260-261, 353, ЦПК України, ст. ст. 4, 5, 19, 20, 21 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1, судді Апеляційного суду Харківської області, до Держави України в особі Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6), Управління Державної казначейської служби України в Основ*янському районі м. Харкова Харківської області (м. Харків, Гімназійна набережна, 16) про стягнення збитків, у зв*язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз*яснити, що розгляд вказаного позову віднесено до юрисдикції окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в п*ятнадцятиденний строк з дня вручення повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 04.02.2019.

Суддя: І.М. Шелест