Справа № 211/6303/18
Провадження № 2/211/653/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, у відсутність позивача та представника відповідача виконкому Довгинцівської районної у місті ради про визнання права власності за набувальною давністю ,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади Криворізької міської ради в особі виконкому Довгинцівської районної у місті ради про визнання права власності на частку квартири в порядку набувальної давності. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником 1 / 2 частки квартири за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Жигулівська, б. 44, кв. 14. Вказану частку вона отримала в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_3, що померла 21.01.2016 року. Інша 1/ 2 частка квартири належала на праві власності її вітчиму ОСОБА_4 (чоловіку її матері). Після розірвання їх шлюбу 04.03.1991 року, ОСОБА_4 забрав свої речі та з квартири виїхав до с. Леонтовичі Ноукраїнського району Кіровоградської області. 22.11.2008 року він помер. З часу, як ОСОБА_4 залишив квартиру, її матір дбала про майно, у тому числі, належну йому частку квартири, повністю несла всі витрати з комунальних платежів, підтримувала належний стан квартири, в чому їй допомагала позивач. Після смерті матері вона оформила спадщину на 1/2 частки квартири, однак продовжує володіти та користуватись всією квартирою, так як інших власників не має. На підтвердження постійного та безперервного володіння житлом надала суду квитанції про оплату комунальних платежів, довідку про відсутність заборгованості по комунальним платежам, акт з місця проживання. Так, як за життя її матір володіла чужим майном, а вона є її спадкоємцем, вважає, що загальний строк володіння перевищує десять років, володіння відбувалось відкрито та безперервно з 1995 року, тому просила суд визнати за нею право власності на 1/ 2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала за життя ОСОБА_4 в порядку набувальної давності .

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на своїх вимогах наполягає .

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача виконкому Довгинцівської районної у місті ради ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи у відсутність, при винесенні рішення покладалась на розсуд суду , однак просила врахувати, що в даній справі відомий власник майна щодо якого заявлено вимогу.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_5, свідка ОСОБА_7, що була допитана у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 липня 1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули права власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с 13 - копія дублікату свідоцтва про право власності на житло ) . Право власності зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с. 15 - копія витягу про реєстрацію права власності).

На момент приватизації , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у шлюбі не перебували, шлюб розірвано 04.03.1991 року (а.с.9- копія свідоцтва про шлюб). Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_8

21.01.2016 року ОСОБА_8 померла (а.с. 12 - копія свідоцтва про смерть).

ОСОБА_4 помер 22.11.2008 року (а.с. 11- копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть).

Після смерті ОСОБА_8 право власності на належне їй спадкове майно у вигляді 1 / 4 частки квартири отримала її донька ОСОБА_1 (а.с. 7- копія свідоцтва про народження, а.с. 14- копія свідоцтва про право на спадщину за законом у спадкового майна ).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась, заповіт за життя він не складав .

Квартира в цілому складається з двох кімнат, загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м. , розташована на першому поверсі двохповерхового житлового будинку, з сараєм , площею 6,5 к.в.м.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно із пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

За загальними правилами, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно ч. 2 ст. 344 ЦК України, не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до свого часу володіння увесь час, протягом якого цим майном володіння особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Квартира АДРЕСА_3, є законним обєктом володіння, так як на неї були отримані правовстановлюючі та технічні документи у встановленому законом порядку. З 1995 року, належною ОСОБА_4 часткою 1/ 2 квартири, постійно володіла та користувалась ОСОБА_8, що підтверджується актом від 19 12 2018 року, квитанціями про оплату комунальних платежів, показаннями свідка ОСОБА_7, яка пояснила, що в 1995 році вона заселялась до квартири № 10 у цьому ж будинку. Тоді ОСОБА_4 виїхав з квартири, весь цей час і до смерті ОСОБА_8 дбала про житло, в цьому їй допомагала позивач ОСОБА_1

Співвласник 1 /2 частки квартири ОСОБА_4 помер 22.11.2008 року. Спадщину після його смерті ніхто не приймав, заповіту за життя він склав, а отже більше десяти років власник майна відсутній. Весь цей час відкрито та добросовісно, без належних на те правових підстав, та безперервно квартирою володіли ОСОБА_8 та ОСОБА_1

З цих підстав, суд вважає, що у даній справі, позивачем ОСОБА_1 доведено наявність всіх встановлених законом умов для набуття права власності в порядку спадкування у своїй сукупності, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 223, 264 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/ 2 частку квартири АДРЕСА_3, яка в цілому складається з двокімнатної квартири, загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею всією 29,4 кв.м., розташованої на першому поверсі двохповерхового житлового будинку, з сараєм площею 6,5 кв.м., яка належала ОСОБА_4, що помер 22 листопада 2008 року на підставі дубліката свідоцтва про право власності від 20.07.2010 року виданого згідно з розпорядженням УЖКГ від 12.07.2010 року № 102, замість втраченого свідоцтва про право власності виданого 20.07.1993 року, згідно з розпорядженням Бюро приватизації Криворізького відділення дороги від 16.07.1993 року № НОДБП-471.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя: ОСОБА_9