Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 727/9488/14-ц

провадження № 61-33255св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Чернівецьке обласне комунальне бюро технічної інвентаризації,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернівецька міська рада, Садівниче товариство «Ентузіаст», ОСОБА_3 , Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин, Управління Держземагенства у місті Чернівці Чернівецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2017 року у складі судді Слободян Г.М. та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 03 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Яремка В. В., Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецького обласного комунального бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернівецька міська рада, Садівниче товариство «Ентузіаст», ОСОБА_3 , Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин, Управління Держземагенства у місті Чернівці Чернівецької області, про зобов`язання вчинити дії, визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив визнати неправомірною відмову Чернівецького обласного комунального бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) виготовити технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєнні кадастрового номера його земельній ділянці (державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 ), викладену в листах № 689 від 02 квітня 2014 року та № 1578 від 20 серпня 2014 року; зобов`язати БТІ виготовити технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєнні кадастрового номера; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_2 , та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0442 га, яка розташована на території Садівничого товариства «Ентузіаст» (далі - СТ «Ентузіаст») за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 22 жовтня 2002 року.

У жовтні 2013 року та у серпні 2014 року він звертався до БТІ з заявами щодо виготовлення технічної документації для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєння кадастрового номера вказаній земельній ділянці.

За змістом листа БТІ від 02 квітня 2014 року № 689, земельна ділянка АДРЕСА_1 має перетин (накладається) з земельною ділянкою АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , у зв`язку з чим йому відмовлено у виготовленні технічної документації.

Позивач посилався на те, що він користується своєю земельною ділянкою з 1983 року та на ній цього ж року побудовано будинок.

Державний акт на право власності на землю ОСОБА_2 отримав з порушенням закону, без погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, без виїзду на місце розташування земельної ділянки, що призвело до накладання земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 одна на одну та видачі ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку, який останній необхідно визнати недійсним та скасувати.

Короткий зміст судових рішень

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу суду касаційної інстанції мотивовано тим, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , суди не звернули уваги на лист Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 29 січня 2016 року № Р-1/0-1/6-16 про те, що згідно з відомостями Державного земельного кадастру земельна ділянка за кадастровим номером: НОМЕР_3 зареєстрована 03 грудня 2004 року, перетин із сусідніми земельними ділянками відсутній. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 в Державному земельному кадастрі не зареєстрована. Листом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин від 24 лютого 2005 року № П-605 зазначено, що державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_1 22 жовтня 2002 року № 9486, анульований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 17 червня 2004 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2017 року позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_2 , скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3 . В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що державні акти на право власності на земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , видані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є чинними, однак видачею цих актів спричинено накладання (перетин) земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, що позбавляє позивача можливості провести державну реєстрацію земельної ділянки. Оскільки право позивача на реєстрацію земельної ділянки є порушеним, воно підлягає захисту шляхом скасування державного акта на земельну ділянку АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . Відмова БТІу виготовленні технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) та присвоєння кадастрового номеру цій земельній ділянці, є обґрунтованою, оскільки обумовлена наявністю спору між власниками суміжних ділянок щодо розміру ділянок, який позбавляє БТІ виготовити технічну документацію.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 03 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 травня 2017 року змінено в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позов у цій частині задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 03 грудня 2004 року, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Чернівецької міської ради від 27 червня 2002 року № 44, а саме, на земельну ділянку АДРЕСА_2 площею 0 , 0424 га за цільовим призначенням для ведення садівництва, за кадастровим номером НОМЕР_3 , розташовану у АДРЕСА_2 , в частині посвідчення права власності на частину вказаної земельної ділянки площею 0,0077 га, що розташована зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , з розмірами: в межах відрізку Б-В на 2,41 м, Г-Д - 3,35 м, по довжині меж 26,81 м та 26,68 м (за описом та ситуаційним планом висновку судової земельно-технічної експертизи № 505 від 14 серпня 2015 року, проведеної експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр»). Скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3 в частині посвідчення права власності (реєстрації) на частину вказаної земельної ділянки площею 0,0077 га, щорозташована зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , з розмірами: в межах відрізку Б-В на 2,41 м, Г-Д - 3,35 м, по довжині меж 26,81 м та 26,68 м. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Проведено розподіл судових витрат.

Змінюючи частково рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час видачі ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 її частина площею 0,0077 га не була вільною, оскільки перебувала у фактичному користуванні позивача, на ній частково знаходиться садовий будинок позивача, що підтверджується, зокрема, висновком експертизи. Видача державного акта відповідачу на вказану спірну земельну ділянку площею 0, 0077 га, яка не була вільною, не свідчить, що відповідач у визначений законом спосіб набув право власності на неї. Скасування державного акта у спірному випадку не може розцінюватися як позбавлення права власності у розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, просив рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 03 листопада 2017 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові.

У березні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, просив касаційний суд залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без - задоволення.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

04 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

У червні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди дійшли помилкового висновку, що державний акт на земельну ділянку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 , позбавляє ОСОБА_1 провести державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_1. Суд апеляційної інстанції не з`ясував усіх обставин справи та не врахував, що позивачем самовільно збудовано садовий будинок, на який у нього немає жодних документів. У ОСОБА_1 відсутні законні підстави для реєстрації земельної ділянки, оскільки остання не була передана у власність чи користування належним чином, що було не враховано судами першої та апеляційної інстанцій. Враховуючи той факт, що між позивачем та БТІне було укладено договір на виконання робіт з виготовлення технічної документації, спір є передчасним, оскільки відсутній спір про право.

Висновок судової земельно-технічної експертизи № 505 від 14 серпня 2015 року виготовлений без врахування доказів, які є у матеріалах справи, тому не може братися за основу для прийняття рішення. Позивачем не доведено порушення ОСОБА_2 норм земельного та цивільного законодавства при виготовленні державного акта про право власності на земельну ділянку.

Позивачем пропущено позовну давність, оскільки ОСОБА_1 дізнався про рішення 3 сесії Чернівецької міської ради № 44 від 27 червня 2002 року ще у 2002 році.

Суди вирішили спір у спосіб не передбачений законом, не визначилися із характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідили належним чином докази у справі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив мотивовано тим, що обставині перетину та накладенню земельних ділянок суди першої та апеляційної інстанцій надали належну оцінку. Рішення є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками суміжних земельних ділянок для ведення АДРЕСА_1 .

Позивачу передано у власність земельну ділянкуАДРЕСА_1 площею 0,0349 га та видано державний акт на право власності від 23 червня 1998 року за рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 03 березня 1998 року № 184/5.

Рішенням Чернівецької міської ради 4 скликання від 27 червня 2002 року № 44 ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку АДРЕСА_2 , площею 0,0424 га в СТ «Ентузіаст» для ведення садівництва та видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 03 грудня 2004 року.

Рішенням Чернівецької міської ради від 26 вересня 2002 року № 88 внесено зміни в пункт 865 додатку 6 до рішення Виконавчого комітету міської ради від 03 березня 1998 року № 184/5 у частині передачі у приватну власність земельної ділянки АДРЕСА_1 , а саме, площу земельної ділянки 0,0349 га замінено площею земельної ділянки 0,0442 га згідно з матеріалами інвентаризації. Зазначеним рішенням визнано таким, що втратив чинність державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 червня 1998 року та видано новий державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 від 22 жовтня 2002 року.

Рішенням 22 сесії 4 скликання Чернівецької міської ради від 27 травня 2004 року № 478 задоволено протест заступника прокурора м. Чернівці стосовно пункту 6 рішення 5 сесії 4 скликання міської ради від 26 вересня 2002 року № 88 в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0442 га в СТ «Ентузіаст» та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 22 жовтня 2002 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2005 року визнано незаконними пункти 3, 4 рішення Чернівецької міської ради від 27 травня 2004 року № 478, якими визнано недійсним державний акт та зобов`язано Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради внести зміни до книги записів державних актів на право приватної власності на землю з урахуванням пункту 3 цього рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 березня 2006 року роз`яснено, що виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку від 22 жовтня 2002 року є чинний.

Виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку пройшов державну реєстрацію, земельна ділянка АДРЕСА_2 зареєстрована в Державному реєстрі земель, кадастровий номер НОМЕР_3 , земельна ділянка АДРЕСА_1 не внесена до Державного реєстру земель.

У зв`язку із перетином земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відмовлено у виготовленні технічної документації.

Судами встановлено, що фактична площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 , становить 0,0347 га, існує накладення земельної ділянки площею 0,0077 га, яка згідно з державним актом є власністю ОСОБА_2 , а фактично згідно з держаним актом належить ОСОБА_1

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту «в» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з частиною п`ятою статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України, у редакції, що була чинною на час видачі відповідачу оспорюваного державного акта, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

З огляду на наведені положення закону громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність чи в користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи.

Надання громадянину в користування чи у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або у користуванні іншої особи, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому ЗК України.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить із встановлених обставин справи та характеру спірних правовідносин між сторонами.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наслідком видачі сторонам у справі державних актів є накладення (перетин) земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, що підтверджується висновоком судової експертизи.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до вимог земельного законодавства у власність може бути надана земельна ділянка, яка є вільною. Надання громадянину в користування чи у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або у користуванні іншої особи, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому ЗК України. На час видачі відповідачу ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 її частина площею 0,0077 га не була вільною, оскільки перебувала у фактичному користуванні позивача, на ній частково знаходиться його садовий будинок, що підтверджується, зокрема, висновкомсудової експертизи. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0442 га, виданий ОСОБА_1 22 жовтня 2002 року, є чинний.

За змістом статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та підтверджується матеріалами справи, спір виник між власниками суміжних земельних ділянок та їх добросовісного користування та володіння ними, зумовлений, зокрема, тим, що керівництво СТ «Ентузіаст» неналежним чином не виконувало свої обов`язків щодо обліку та обміру земельних ділянок, не сприяло врегулюванню конфлікту між власниками суміжних земельних ділянок.

Верховний Суд зазначає, що обраний судом апеляційної інстанції спосіб захисту порушеного права власності позивача на частину земельної ділянки, на яку накладається земельна ділянка відповідача, шляхом визнання частково недійсним державного акта, належного відповідачу та скасування частково реєстрації права власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 за відповідачем, за встановлених обставин, саме у цій справі, є ефективним способом захисту порушеного права позивача і вирішує тривалий спір між сторонами, що виправдовує законні сподівання позивача на здійснення права власності на земельну ділянку, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими обставинами, зокрема, оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий відповідачу (в частині площі у 0,0077 га), на спірну частину земельної ділянки, яка перебувала під забудовою та не була вільна, та на яку також був виданий державний акт позивачу.

Доводи касаційної скарги про те, що на земельній ділянці позивача збудовано будинок не лише не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанції, а в сукупності з іншими доказами у справі підтверджують той факт, що на момент передачі відповідачу у власність земельної ділянки АДРЕСА_2 було порушено порядок визначення меж цієї земельної ділянки в натурі, оскільки її частина не була вільною та вже перебувала у користуванні позивача.

Встановивши обставини справи та оцінивши докази у справі, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про порушення прав позивача на земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0,0442 га, тому доводи касаційної скарги про відсутність законних підстав для реєстрації зазначеної земельної ділянки за позивачем, оскільки остання не була передана у власність чи користування належним чином, не заслуговують на увагу.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необгрунтованими, оскільки апеляційний суд встановив, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Крім того, відповідно до статті 267 ЦК України у суді першої інстанції ОСОБА_2 не просив застосовувати позовну давність до спірних правовідносин, а твердження про пропуск позовної давності виклав у письмових поясненнях у справі (т.2, а.с.87).

Доводи касаційної скарги про скасування державного акта на право приватної власності на землю від 22 жовтня 2002 року, виданого ОСОБА_1 та анулювання запису державних актів на право приватної власності на землю від 22 жовтня 2002 року за № 9486, спростовуються встановленими обставинами про те, що виданий ОСОБА_4 державний акт на земельну ділянку є чинний та не скасований (т. 2, а. с. 29-30).

Доводи касаційної скарги відповідача про звернення позивача з аналогічним позовом, встановлення судами обставин, які не підлягають доказуванню, не є переконливими та такими, що дають підстави скасувати оскаржуване рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України.

Перевіривши вказані доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що у справах, на які посилається відповідач ОСОБА_2 , не встановлювались обставини щодо перетину суміжних земельних ділянок, які належать на праві власності позивачу та відповідачу, висновки судів не мають преюдиційного значення, а преюдиційне значення мають встановлені у справі обставини (т.1, а. с. 195-201).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив докази у справі і надав їм належну оцінку, належним чином встановив обставини справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, і яке вирішує тривалий спір між сторонами.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанцій, зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінкою доказів у справі та власним тлумаченням норм матеріального права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик