ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

7 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 640/19696/17

провадження № 22-ц/818/842/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

третя особа ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петренко Олени Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2018 року (головуючий суддя першої інстанції Нев'ядомський Д.В.),-

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідачів солідарно грошові кошти у розмірі 1899500,40 грн.

Позовна заява мотивована тим, що у березні 2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_3, який діяв від себе особисто та від імені відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за довіреностями було укладено попередній договір про зобов'язання укласти у строк до першого березня дві тисячі чотирнадцятого року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною визначеною сторонами 280000 грн, яка еквівалентна 35000 дол. США і в забезпечення зобов'язань сплатив ОСОБА_3 завдаток у сумі 280000 грн., яка еквівалентна 35000 дол. США.

У позовній заяві зазначав про те, що 12 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, який діяв від себе особисто та від імені інших відповідачів за довіреностями був укладений договір про зміну умов попереднього договору від 04.03.2013, в якому було визначено зобов'язання у майбутньому, в строк до одинадцятого лютого дві тисячі сімнадцятого року, укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір) у встановленій законом формі та на умовах, визначених цим договором.

Зазначав у позові, що у липні 2016 року за півроку до визначеної дати укладення договору із ОСОБА_1 відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу продали ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2018 року позов задоволено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок порушення та неналежного виконання умов попереднього договору, укладеного між сторонами щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, позивач не отримав того, на що він розраховував при укладенні попереднього договору, а саме придбання квартири.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду адвокат Петренко О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом неповно з'ясовано фактичні обставини, що мають значення для вирішення спору та не досліджено і не надано належної оцінки доказам що містяться в матеріалах справи.

Вказує про те, що суд не сприяв повному, всебічному та неупередженому розгляду справи безпідставно в обґрунтування задоволення позовних вимог взяв до уваги і посилався на те, що позивачем сплачено завдаток у сумі еквівалентній 35000 дол. США, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки грошові кошти не передавались.

До апеляційного суду надійшов від представника позивача відзив на апеляційну скарну, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а заочне рішення залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що наявність письмового, нотаріально посвідченого договору завдатку є доказом не лише факту укладення договору й передачі грошової суми. Крім того зазначає, що сторонами договору був фактично повністю проведений розрахунок за квартиру у сумі зазначеній у попередньому договорі, підтверджується тим що одночасно з укладенням попереднього договору від свого імені та відповідачів від імені яких він діяв, ним було видано ОСОБА_1 нотаріально посвідчені довіреності строком дії до 01.03.2014, тобто по заплановану дату укладення договору купівлі-продажу.

Звертає увагу суду, що посилання відповідача на те, що ним не буди отримані грошові кошти не спростовуються жодним належним доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, який діяв від себе особисто та від імені відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за довіреностями 4 березня 2013 року було укладено попередній договір.

Відповідно до п. 1, п. 2.1, 2.5 попереднього договору сторони взяли на себе зобов'язання у строк до 1 березня 2014 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною визначеною сторонами 280000 грн еквівалентом 35000 дол. США. В забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3 завдаток у сумі 280000 грн., яка еквівалентна 35000 дол. США (а.с.6).

Пунктом 6 попереднього договору від 04.03.2013 передбачено, що у разі ухилення ОСОБА_3 від укладення основного договору передбаченого попереднім договором, то він повинен повернути ОСОБА_1 суму одержаних за попереднім договором в якості завдатку грошових коштів у розмірі 280000 грн., що на момент укладення договору за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Харкова є еквівалентом 35000 дол. США.

Згодом 12 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, який діяв від себе особисто та від імені інших відповідачів за довіреностями був укладений договір про зміну умов попереднього договору від 04.03.2013, в якому було визначено зобов'язання у майбутньому, в строк до 11 лютого 2017 року, укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір) у встановленій законом формі та на умовах, визначених цим договором (а.с. 7).

Відповідно інформаційної довідки, що міститься в матеріалах справи спірна квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-прождажу серія та номер 620 виданого 23.07.2016 року ПН ХМНО ОСОБА_9 належить на праві приватної власності ОСОБА_7 (а.с.8).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити в користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором; попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору (ч.1 ст.625 ЦК України).

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в розмірі, в якому вони видавалися.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов'язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то сплачені в рахунок виконання договору ОСОБА_1 280000 грн., що еквівалентні на момент укладання попереднього договору 35000 дол США є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною другою статті 533 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, оскільки сторони у попередньому договорі зазначили еквівалент іноземної валюти, то з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню сума в національній валюті по курсу долара США на день ухвалення рішення, який становить 2696.4088 грн. за один долар США. Тому з урахуванням курсу іноземної валюти на день ухвалення рішення стягненню підлягає сума у розмірі (35000*26,964088) 943743,08 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову не відповідає обставинам справи, які судом встановлені відповідно до вимог процесуального права та узгоджуються з нормами матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що внаслідок істотного порушення та неналежного виконання умов попереднього договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами щодо укладання договору купівлі-продажу квартири, позивач не реалізував своє право укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, оскільки укладення основного договору купівлі-продажу не відбулось, а тому відповідачі повинні повернути позивачу сплачений ним завдаток у подвійному розмірі 70000 дол. США.

При цьому шостим пунктом умов попереднього договору не передбачено повернення грошової суми у вигляді завдатку всіма відповідачами, а лише одним ОСОБА_3 і в сумі 35000 дол. США, а не в подвійному розмірі 70000 дол. США, так як умовами договору та нормами чинного законодавства не передбачено у даних правовідносинах подвійного стягнення.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не отримував грошові кошти спростовуються змістом самого договору, в якому зазначено, що він зобов'язався повернути позивачу суму одержаних за попереднім договором в якості завдатку грошові кошти, що становили на момент укладання договору еквівалент 35000 дол. США.

За таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим і може бути змінено з підстав передбачених статтею 376 ЦПК України.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Отже, з урахуванням зазначених норм права, враховуючи обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 376 підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4000 грн сума судового збору яка вирахувана пропорційно частині задоволених позовних вимог, а саме вимоги позовної заяви майнового характер становили 1899500,40 і сплаті підлягав судовий збір у сумі 8000 грн (максимальна сума судового збору), сума позовних вимог яка частково задоволена з урахуванням курсу іноземної валюти на час ухвалення рішення (35000*26,964088) становить 943743,08 грн., тобто позов задоволено частково на (943743,08 *100/1899500,40) 49,7 %, тому сума яка підлягає стягнення з позивача на користь. відповідача становить 8000*49,7/100=3976 грн

Керуючись ч.1 ст. 141, ст.ст. 367, 374, 376 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Петренко Олени Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2018 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 943743 (дев'ятсот сорок три тисячі сімсот сорок три) 08 копійок.

Стягнути сплачений судовий збір при звернення з апеляційною скаргою з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 3976 (три тисячі дев'ятсот сімдесят шість) грн

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

виготовлено 8 лютого 2019 року