Єдиний унікальний номер 219/5463/18 Номер провадження 22-ц/804/2491/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Агєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Самойленк8о Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Медінцевої Н.М. в місті Бахмуті Донецької області, у справі номер 219/5463/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зняття заборони на відчуження та здійснення державної реєстрації припинення обтяження,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулось ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 листопада 2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №GOAWAN70180059, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 81706,05 грн. на термін до 19 листопада 2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, покладених на нього кредитним договором, станом на 19 березня 2018 року утворилась заборгованість, що складається з: 33398,93 грн. заборгованості за кредитом; 15358,48 грн. заборгованості за відсоткам, 2323,05 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 65919,54 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1

15 серпня 2018 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про зняття заборони на відчуження та здійснення державної реєстрації припинення обтяження, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він подав відзив на первісну позовну заяву та додав до нього розрахунок, з якого вбачається, що ОСОБА_1 станом на 19 березня 2018 року нічого за кредитним договору №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року не винен. Вважає, що усі додаткові угоди, договори, які укладені у зв`язку з виконанням цього кредитного договору мають бути припиненими в зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Тому, просив суд встановити факт припинення договору застави №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року транспортного засобу DAEWOO NEXIA 2007 року випуску, легковий седан, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,5 куб.м, державний номер НОМЕР_2 , укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання кредитного договору №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року, у зв`язку з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Зняти заборону на відчуження та здійснити державну реєстрацію припинення обтяження заборони рухомого майна транспортного засобу DAEWOO NEXIA 2007 року випуску, легковий седан, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1,5 куб.м, державний номер НОМЕР_2 , зробленого на підставі договору застави №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання кредитного договору №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року, у зв`язку з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зняття заборони на відчуження та здійснення державної реєстрації припинення обтяження відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням за первісним позовом в частині спору про стягнення заборгованості за кредитним договором не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року в частині відмови в задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та незаконним, прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням процесуального і матеріального права.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності переплати відповідача за кредитним договором, оскільки зроблений судом перерахунок містить помилки, що призвели до безпідставного зменшення заборгованості. Зроблений судом розрахунок суперечить умовам укладеного договору, не враховує умови п. 3.2. договору.

Отже, суд дійшов передчасних та необґрунтованих висновків щодо наявності переплати у відповідача за договором та наявності підстав для відмови в задоволенні первісного позову.

Суд не звернув уваги на те, що заборгованість за пенею нараховувалась відповідачу, у тому числі, до початку проведення антитерористичної операції, чим фактично ухилився від вирішення спору по суті в цій частині, та безпідставно звільнив відповідача від взятого на себе зобов`язання зі сплати пені та комісії згідно з умовами договору.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України, отримавши 17.09.2019 року судову повістку.

18 вересня 2019 року представник позивача надав до апеляційного суду заяву, в якій апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, справу розглянути за його відсутністю (а.с. 189, 192).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача адвокат Топчійов Є.В. надав апеляційному суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с. 194).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та їх представників.

Оскільки позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року, за яким банк зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти строком до 19 листопада 2014 року у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 81706,06 грн., на наступні цілі: 56770,00 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 3400,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,43% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7-9).

З розрахунку заборгованості за договором №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року, наданим позивачем до позовної заяви, вбачається, що відповідач станом на 19 березня 2018 року має заборгованість в загальному розмірі 197569,70 грн., з яких до стягнення позивач визначив 117000,00 грн., що складається з: 33398,93 грн. заборгованості за кредитом, 15358,48 грн. заборгованості за відсоткам, 2323,05 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 65919,54 грн. пені (а.с. 4-6).

Відмовляючи в задоволенні первісного позову в частині спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за кредитом необґрунтовано підвищена відсоткова ставка, тому розрахунок заборгованості за кредитним договором є неправильним та завищеним.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 цього Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З кредитного договору №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року вбачається, що банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти строком до 19 листопада 2014 року у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 81706,06 грн., на наступні цілі: 56770,00 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 3400,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,43% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7-9).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З п. 2.3.1 кредитного договору №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року вбачається, що банк має право збільшувати в односторонньому порядку розмір процентної ставки за користуванням кредиту, але при цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем на адресу ОСОБА_1 повідомлення про зміну процентної ставки за користування кредитом, тобто, позивачем не доведено виконання умов п. 2.3.1. щодо обґрунтованості в односторонньому порядку збільшення процентної ставки за користування кредитом.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесені рішення здійснено правильний розрахунок заборгованості по кредиту, виходячи з процентної ставки у розмірі 1,43% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, тому, доводи апеляційної скарги, щодо помилкового розрахунку судом заборгованості за кредитним договором є безпідставними.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо незгоди позивача з розрахунком, зробленим судом, у зв`язку з неврахуванням умови п. 3.2. договору, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3.2 кредитного договору №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року кошти, отримані від позивальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються на відшкодування витрат/збитків, згідно п. 2.2.9 та 2.3.8.

Пунктом 2.3.8 встановлено, що за рахунок коштів, які надаються банку на погашення заборгованості позичальника за цим договором, банк має право в першу чергу відшкодовувати свої витрати/збитки, які виникли у зв`язку зі сплатою послуг, які були надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку по договорах застави, укладеними з метою забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором.

Пунктом 2.2.9 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний на підставі наданих банком підтверджуючих документів відшкодувати витрати/збитки Банку, які виникли у зв`язку із наданням бюро кредитних історій інформації про позивальника.

Оскільки, банком не надано позичальнику ОСОБА_1 підтверджуючих документів, підстав для відшкодування витрат/збитків Банку не вбачається. Банк не довів, що у нього виникли такі витрати.

Отже ці доводи апеляційної скарги є також безпідставними.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо нарахування пені до початку проведення антитерористичної операції, апеляційний суд приходить до наступного.

Позивач зазначає, що пеня за кредитним договором №GOAWAN70180059 від 19 листопада 2007 року, яку банк просить стягнути з відповідача, виникла до початку настання антитерористичної операції.

Проте, оскільки, на час закінчення строку кредитного договору (19.11.2014 року) заборгованість за кредитним договором у позичальника ОСОБА_1 відсутня, а позивачем не доведено та не надано розрахунку розміру пені на 14 квітня 2014 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованої АТ КБ «Приватбанк» пені.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність ухваленого рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відтак, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача АТ КБ «Приватбанк» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 19 вересня 2019 року.

Суддя: