ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

29 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/967/19
Головуючий у першій інстанції Литвиненко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/857/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.,

секретарі: Позняк О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач виконавчий комітет Чернігівської міської ради,

третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Литвиненко І.В., від 25 квітня 2018 року (повний текст заочного рішення складений 03 травня 2018 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради, виражене у формі п.3.1.1. рішення від 15.01.2019 року за № 9 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, відділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови у виключення з числа службових житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 , в який проживає родина полковника ОСОБА_2 , учасника бойових дій; зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської Ради у місячний строк від набрання рішення суду законної сили ухвалити рішення про виключення з числа службових житлових приміщень двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та надання її родина полковника ОСОБА_2 , для постійного проживання, із зняттям з квартирного обліку. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржуваним рішенням в черговий раз порушено його право на забезпечення постійним житлом, що гарантоване Конституцією та законами України.

Третьою особою на стороні позивача у даній справі є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів, оскільки відповідно до п.п.3.10 п.3 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів, затвердженого наказом начальника Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 16.04.2019 року №50, до основних завдань Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів відносяться зокрема, але не виключно: представництво та захист інтересів Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, а також Міністерства оборони України відповідно до встановленого порядку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано п. 3.1.1. рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.01.2019 № 9 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови у виключенні із числа службових кв. АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_1 ; зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів щодо виключення кв. АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_1 , із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання у відповідності та в порядку, передбаченому чинним законодавством, та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Чернігівської міської ради просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2018 року та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального права.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради зазначає, що законодавством встановлено переважне право черговості, ніж вислуги років для отримання права постійного проживання: у разі якщо час зарахування на облік військовослужбовців збігається за однією датою, черговість серед них визначається відповідно до часу перебування (проходження) на військовій службі (за вислугою років) чи/або часу набуття права на пільги.

Крім того, виконавчий комітет Чернігівської міської ради посилається на абз. 4 п.4.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, згідно якого, після затвердження пропорційності розподілу визначеного в абзаці третьому цього пункту, житло між гарнізонами квартирно-експлуатаційні органи та житлові комісії проводять розподіл квартир відповідно до вимог, встановлених цією Інструкцією, з обов`язковим дотриманням черговості квартирного обліку осіб, які виявили бажання на отримання цього житла.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради зазначає, що дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова є незаконними, оскільки не дотримано черговості квартирного обліку при розподілі квартир на стадії розгляду на комісії з контролю за розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради зазначає, що судом першої інстанції не враховано обов`язкову норму щодо надання наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та житлових приміщень для постійного проживання в гарнізоні. Наказу начальника гарнізону Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова не надав.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради звертає увагу суду, що підприємства, установи, організації мають використовувати службові приміщення за їх цільовим призначенням. Відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37 «Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключене з числа жилих». У разі, якщо підприємство, яке звертається з клопотанням про виключення жилого приміщення з числа службового, має обґрунтувати, чому відпала потреба в такому його використанні.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради наголошує, що обов`язок забезпечення житлом згідно черговості для постійного проживання покладається на Міністерство оборони України, яке отримує фінансування на ці цілі. Розподіл квартир для постійного та службового проживання визначається Міністром на стадії будівництва або купівлі.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради вказує на те, що право позивача користуватися спірною квартирою ніхто не оспорює, оскільки це право надане державною довічно, так як позивач має стаж служби понад 20 років і не підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради зазначає, що пунктом 26 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджено постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 встановлено: «На підставі спеціального ордера, між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а у разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого виданий ордер, укладений договір найму службового приміщення». Тобто договір найму передбачає тільки безстрокове користування наймачем житлом.

Крім того, Виконавчий комітет Чернігівської міської ради зазначає, що позивача ніхто не позбавляє права на отримання житла, він перебуває на квартирному обліку і отримає житло, але згідно черги, як це передбачено чинним законодавством України.

Учасники справи, передбаченим ст. 360 ЦПК України правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №290 від 27.10.2014 року "Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів" вбачається, що ОСОБА_1 було видано ордер на службову двокімнатну, житловою площею 29,7 кв.м. квартиру АДРЕСА_3 на сім`ю з трьох осіб (він, дружина, син), без зняття з квартирного обліку. Проживали по АДРЕСА_4 (а.с.123).

Згідно повідомлення відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду від 04.09.2018 року №542, ОСОБА_1 отримав службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 27.10.2014 №290. Вислуга - 25 років. Перебуває на квартирному обліку з 03.09.2002 на загальних підставах за №102 та в першочерговому списку, як учасник бойових дій з 18.04.2012 за №119 (а.с.9).

Згідно протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України №536 від 28.04.2017 року, було затверджено список військовослужбовців, квартири яких пропонується виключити з числа службового житла Міністерства оборони України. У вказаному списку зазначено полковника ОСОБА_1 якому комісією погоджено надати для постійного проживання із зняттям з квартирного обліку двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 (а.с.92-93).

Листом від 12.05.2017 року №1145, начальником КЕВ м. Чернігів було направлено Голові Чернігівської міської ради ОСОБА_3 пакет документів щодо виключення з числа службових чотирьох квартир та надання їм статусу квартир для постійного проживання, серед яких була службова двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина полковника ОСОБА_1 (а.с.86).

Листом від 10.10.2017 року №1-28/20-6160 виконавчим комітетом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки для дозволу на зміну статусу службових приміщень потрібно прожити в займаному житловому приміщенні 10 років (а.с.88).

Листом начальника Чернігівського гарнізону генерал-майора ОСОБА_4 від 26.01.2018 року №236, за погодженням начальника КЕВ м. Чернігів підполковника О.В.Дмитренка, повторно було направлено на адресу Чернігівської міської ради клопотання стосовно винесення питання на розгляд виконавчого комітету Чернігівської міської ради та прийняття рішення про виключення одинадцяти квартир із числа службових і надання їм статусу квартир для постійного проживання, серед яких службова двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина полковника ОСОБА_1 (а.с.89-90).

Листом секретаря Чернігівської міської ради від 16.02.2018 року №1- 27/20-839 було повторно відмовлено у виключенні квартир з числа службових, у тому числі і службової квартири, в якій проживає родина полковника ОСОБА_1 . Підставою для відмови зазначено, що в клопотанні Квартирно-експлуатаційного відділу про виключення даного житла з числа службових не достатньо мотивовано підстави його виключення із службового житла, а саме, відсутності потреби у його подальшому використанні та оскільки Міністерство Оборони України не ліквідовано, то вбачається і необхідність (потреба) подальшого використання квартири, як службового приміщення (а.с.91).

Пунктом 3.3 Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 №214 відмовлено у виключенні із числа службових жилих приміщень квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає родина ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано п. 3.3 Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 №214 про відмову у виключенні із числа службових жилих приміщень квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає родина ОСОБА_1 та зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає родина ОСОБА_1 , із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду (а.с. 20-22).

15.01.2019 року Виконавчий комітет Чернігівської міської ради ухвалив рішення за № 9, пунктами 3.1. та 3.1.1. якого відмовив у задоволенні вимог Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова про зміну статусу службової квартири, житловою площею 29,7 кв.м. АДРЕСА_3 та закріплення її за зареєстрованою і проживаючою в ній сім`єю ОСОБА_1 . Квартира виділялась згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 27 жовтня 2014 року № 290. При прийнятті вказаного рішення відповідач послався на пункти 5.1, 5.2, 5.3, 12.2 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року №30/VІІ-7.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що відмова у зміні статусу службової двокімнатної квартири АДРЕСА_3 та закріпленні її за зареєстрованою і проживаючою у ній сім`єю ОСОБА_1 , є незаконною та такою, що порушує житлові права позивача ОСОБА_1 .

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Пунктом 2.2. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011року передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.

Згідно пункту 3.5 Інструкції, для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України».

Згідно абз. 16 п.п. 3.3 даної Інструкції рішення (пропозиції) Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України є остаточними для начальника гарнізону, керівника квартирно-експлуатаційного органу, голови гарнізонної житлової комісії та командира військової частини.

Згідно абз. 4, 5 п.п. 3.5 цієї ж Інструкції для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.

Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Згідно абз. 7 п. п. 3.5 та ч.1 абз. 8 п. п. 3.5 наказу МОУ від 30.11.2011 року № 737 (із змінами) питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років.

Посилання відповідача на пункти 5.1, 5.2, 5.3, 12.2 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року №30/VІІ-7, як на підставу для відмови у зміні статусу службової двокімнатної квартири АДРЕСА_3 та закріпленні її за зареєстрованою і проживаючою у ній сім`єю ОСОБА_1 , не можна визнати обґрунтованими, оскільки визначені у названому Положенні додаткові вимоги у порівнянні з наведеними вище нормативними актами, що регулюють спірні питання, є такими, що звужують житлові права громадянина у порівнянні з наданими йому правами згідно вимог чинного законодавства, в тому числі Міністерства оборони, яке є органом центральної виконавчої влади.

За таких обставин відповідачем здійснено непропорційне втручання у право позивача на мирне володіння майном квартирою у розумінні частини 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та з врахуванням позиції, викладеної у пунктах 47, 48 рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, про що вже зазначалось у рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2018 року, ухваленого за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії у справі № 750/8668/18.

Крім того, повноваження органів місцевого самоврядування в галузі житлово-комунального господарства статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зміст вказаної норми закону також дає підстави для висновку про непропорційне втручання органу місцевого самоврядування у житлові права позивача.

Необгрунтованим є посилання представників відповідача на застосування як аналогії закону постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року № 877, якою затверджено Порядок та умови надання у 2019 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, оскільки назване Положення не регулює подібні за змістом відносини (частина 9 статті 10 ЦПК України підстави для застосування аналогії закону та аналогії права).

До того ж, з матеріалів справи встановлено, що відповідні документи щодо зміни статусу службового житла КЕВ направила відповідачу ще до прийняття Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року.

Приписами ч.1 статті 4 ЦПК України, ч.1 статті 16 ЦК України регламентовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вказана норма права визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Виходячи із наведеного, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною першою статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , вважаючи своє право на житло порушеним, звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, між фізичною особою, як суб`єктом приватного права та виконавчими органами органу місцевого самоврядування, суб`єктом владних повноважень, як суб`єктом публічного права, що представляє та реалізує свої повноваження, виник житловий приватно-правовий спір, пов`язаний із реалізацією житлових прав громадян, зокрема, прав на володіння, користування, розпорядження жилим приміщенням, його приватизацію, цивільних прав, порушення яких пов`язано із позбавленням їх володільців можливості здійснити (реалізувати) свої права повністю або частково.

Приймаючи до уваги вищенаведене, є необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що даний позов заявлено неналежним позивачем.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з посиланням на фактичні обставини справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини, зазначив у оскаржуваному рішенні, що вимоги заявленого позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі саме у спосіб, вибраний позивачем та такий засіб правового захисту є ефективним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги про те, що судовий орган не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень та про застосування судом способу захисту прав, який не передбачений чинним законодавством, не можна визнати обґрунтованими, враховуючи наступне.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 вже звертався до суду за захистом свого порушеного права з аналогічних підстав, і судовим рішенням його позов було задоволено в інший спосіб шляхом покладення на виконавчий комітет Чернігівської міської ради обов`язку розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає родина ОСОБА_1 , із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.

Проте під час розгляду позову ОСОБА_1 у даній справі було встановлено, що раніше застосований судом спосіб захисту не призвів до відновлення порушених прав ОСОБА_1 , і його житлові права знов було порушено відповідачем за аналогічних обставин і підстав.

Тому ОСОБА_1 як особа, житлові права якого повторно були порушені суб`єктом владних повноважень, не має іншого ефективного способу захисту свого порушеного права, ніж той, який застосований судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ч.1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах та згідно з вимогами, встановленими Житловим кодексом УРСР та іншими законодавчими актами. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надається один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Пунктом 1.4. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної у місті ради народних депутатів.

Пунктом 2.2. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень регламентовано, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.

Згідно протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України №536 від 28.04.2017 року, було затверджено список військовослужбовців, квартири яких пропонується виключити з числа службового житла Міністерства оборони України. У вказаному списку зазначено полковника ОСОБА_1 якому комісією погоджено надати для постійного проживання із зняттям з квартирного обліку двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 (а.с.92-93).

Судом першої інстанції в ході судового розгляду даної справи встановлено, що всі зазначені і обов`язкові в Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень умови щодо виключення квартири позивача з числа службових виконано, а саме: полковник ОСОБА_1 має вислугу в Збройних Силах України 25 років на 04.09.2018 року, перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов Чернігівського гарнізону (м. Чернігів) з 03.09.2002 року за № 102, на першочерговій - з 18.04.2012року як учасник бойових дій, нагороджений орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня, врученого Президентом України (а.с.9).

Матеріали цивільної справи не містять доказів відносно того, що позивач отримував інше житло під час проходження ним служби, також відсутні відповідні докази участі позивача у приватизації житла.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення оскаржуваним рішенням суду першої інстанції прав інших осіб, які перебувають у черзі на отримання житла разом з позивачем, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказане питання не є предметом розгляду у даній цивільній справі.

Доводи відповідача щодо порушення черговості також не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки вимоги законодавства щодо черговості стосуються надання вільного житла, а вказане житло не є вільним, оскільки ним правомірно користується позивач та його сім`я.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про наявність підстав для скасування судового рішення відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Чернігівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України).

Повна постанова виготовлена 29.07.2019 року.

Головуючий: Судді: