ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3522/19 Справа № 204/1368/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Чечелівський відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

28 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ "ПриватБанк", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., Чечелівський ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9606 від 04.10.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., щодо стягнення з нього на користь АТ КБ «Приват Банк» суми в розмірі 986691 грн. 11 коп. (а.с.2-6).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., Чечелівський ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9606 від 04.10.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» суми в розмірі 986691 грн. 11 коп. Вирішено питання щодо судового збору (а.с.96-101).

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи (а.с.103-105).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2005 року між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір № DNUOGK00000624, згідно якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 27140,00 доларів США, з кінцевою датою повернення кредитних коштів до 13.09.2025 року, а ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15,96 % річних і здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку (а.с.9-12).

В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором № DNUOGK00000624 від 13.09.2005 року, між позивачем і відповідачем 13 вересня 2005 року був укладений Договір іпотеки № DNUOGK00000624, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Руденко В.А. і зареєстрований в реєстрі за № 3301 (а.с.13-16).

Згідно зазначеного договору, позивач передав Банку в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 54,30 кв.м., житловою площею 39,00 кв.м. і земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 27140,00 доларів США, які останній отримав особисто, що не заперечується самим позивачем.

Проте, в порушення умов Кредитного договору № DNUOGK00000624 від 13.09.2005 року, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав і не здійснив повернення використаних ним кредитних коштів.

04 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий надпис № 9606, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованості за Кредитним договором № DNUOGK00000624 від 13.09.2005 року у розмірі 986691 грн. 11 коп., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту в розмірі - 23371,37 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі - 3795,73 доларів США; заборгованості з комісій у розмірі - 448,35 доларів США; заборгованості з пені у розмірі - 9368,82 доларів США (а.с.55).

Звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису Банком до заяви, окрім іншого, було долучено розрахунок заборгованості, в яких (заяві і розрахунку заборгованості) заборгованість позивача за Кредитним договором № DNUOGK00000624 від 13.09.2005 року нарахована за період з 13.09.2005 року по 26.04.2017 року (а.с.56, 59-64). Цей же період зазначений й самим нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі (а.с.55).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Виходячи з положень ст.87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а)нотаріально посвідченої угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року).

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Як вбачається з виконавчого напису, сума яка зазначена до стягнення, нарахована за період 13.09.2005 року по 26.04.2017 року (а.с.55). Вказане узгоджується з розрахунком заборгованості наданим відповідачем (а.с.56, 59-64), з якого вбачається, що прострочена заборгованість за кредитом почала виникати з 2005 року. Тобто частина складових сум заборгованості виникла більш як за три роки до моменту звернення, що прямо суперечить ст.88 Закону України «Про нотаріат».

Тобто, нарахована сума боргу в будь-якому разі не може вважатися безспірною та в будь-якому разі свідчать про спірність такої суми.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною. АТ КБ "ПриватБанк" не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, а тому виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» і він є таким, що не підлягає виконанню.

Посилання в апеляційній скарзі на безспірність заборгованості є необґрунтованими та спростовуються наявним в матеріалах справи доказами.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно встановив, що заборгованість не є безспірною та що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст.375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: