КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/6389/19 Головуючий у І інстанції - Кондратенко О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лифаря Дмитра Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 вересня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття, однак, не менше за оподатковуваний мінімум доходів громадян.

На виконання вищезазначеного рішення суду, Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист та направленого 06 вересня 2005 року на виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

В подальшому, деякий час вона отримувала аліменти, однак, згодом, з невідомих для неї причин, їх виплата була припинена.

29 грудня 2018 року вона звернулась до начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Б.І. з клопотанням про необхідність звернення виконавчою службою до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою (поданням) про видачу дублікату виконавчого листа.

Вказане звернення залишене без задоволення.

Начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоцієм Б.І. їй було надано відповідь, що на виконанні у ввіреному йому відділі виконавчий лист не перебуває, журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям та завершені до 2014 року знищені за закінченням терміну зберігання, а тому, відсутні підстави для звернення до суду з поданням про видачу дублікату виконавчого листа.

На її думку, вищезазначений виконавчий лист було втрачено саме Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві, а тому, відповідно до п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду за видачею дубліката виконавчого документа.

Просила суд прийняти скаргу на неправомірні дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Б.І. щодо неправомірної відмови у зверненні до суду для отримання дублікату виконавчого листа.

Визнати неправомірними дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Б.І. щодо не звернення до суду за видачею дублікату виконавчого листа.

Зобов`язати начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Б.І. звернутися до Шевченківського районного суду м. Києва за видачею дублікату виконавчого листа по справі №2-5246/2005 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що листом Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2005 року виконавчий лист було надіслано на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що свідчить копія листа.

Крім того, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2005 року аліменти повинні стягуватися до 08 вересня 2018 року, тому до зазначеного часу повинні зберігатися матеріали виконавчого провадження, і лише через три роки після закінчення виконавчого провадження їх можливо знищити.

Окрім того, безпосередньо ОСОБА_2 пояснив, що весь час він проходив службу у Головному управлінні Національної поліції України, тому матеріали виконавчого провадження не потрібно було направляти до інших відділів виконавчих служб.

Отже, втрата виконавчих документів відбулася саме з вини Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Просила ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу на бездіяльність державного виконавця у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06 вересня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття, однак, не менше за оподатковуваний мінімум доходів громадян.

06 вересня 2005 року на виконання вищезазначеного рішення суду, Шевченківським районним судом м. Києва направлено до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві виконавчий лист.

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Б.І. з клопотанням про необхідність звернення Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відповідно до п.10 ч.3 ст 18 Закону України «Про виконавче провадження» до Шевченківського районного суду м. Києві із заявою (поданням) про видачу дубліката виконавчого листа.

На вищезазначене клопотання ОСОБА_1 начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоцієм Б.І. 22 січня 2019 року надано відповідь, з якої вбачається, що перевіркою відомостей, які містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено, що виконавчий документ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до Відділу не надходив та на примусовому виконанні не перебуває.

Оскільки, журнали реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям, та завершені до 2014 року знищені за закінченням строку зберігання, встановити факт надходження виконавчого документу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не виявляється можливим.

Також зазначено, що відсутні підстави для звернення до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого документа.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Б.І., суд першої інстанції виходив з того, що обставини, якими заявниця обґрунтовує свої вимоги звернення зі скаргою до суду не знайшли свого підтвердження, оскільки доказів, які б свідчили, що втрата виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2005 року мала місце саме з вини Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

З висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

У разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, у відповідності до вищезазначеної норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, а не обов`язок, звертатись до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, як зазначено в п.17.4. Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це.

Тобто, відповідно до даної норми, ОСОБА_1 , наділена таким же самим правом, як і державний виконавець на звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 із заявою до Шевченківського районного суду м. Києва про видачу дублікату виконавчого документа у зв`язку із його втратою не зверталась.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210,213 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Колегією суддів встановлено, що начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоцієм Б.І. не допущено порушень прав та свобод ОСОБА_1 , а тому вимоги останньої є безпідставними.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лифаря Дмитра Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 19 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана