Справа № 645/4527/18
Провадження № 2/645/294/19
РІШЕННЯ
01 лютого 2019 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді Бабкової Т.В.,
при секретарі судових засідань ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,
Позивач ОСОБА_2 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право особистої приватної власності на 7/10 частин квартири, що знаходиться за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 264Д, кв. 16, загальною площею 68,3 кв.м.; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачкою ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 3/10 частин вказаної квартири.
На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09.03.2013 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу дітей вони не мають. За час шлюбу, за частину власних коштів позивача та частину спільних коштів їхнього подружжя було придбано у власність квартиру за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 264Д, кв. 16, право власності на яку було зареєстровано на відповідачкою. Спірна квартира придбана за 546 400,00 грн. В той же час на праві особистої власності позивачу на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 09.10.1998 року належала квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка була продана ним до придбання спірної квартири 13.01.2015 року за 255 508,00 грн. Таким чином позивач ОСОБА_2 вказує, що на придбання квартири № 16 по Салтівському шосе, 264Д м.Харкова було витрачено 546 400,00 грн., серед яких 255 508,00 грн. гроші, що були його особистою власністю, та 290 892,00 грн., які були спільними сумісними коштами їх з відповідачкою подружжя. Крім того, в подальшому в квартирі № 16 по Салтівському шосе, 264Д м.Харкова на спільні кошти подружжя був проведений ремонт на суму 92 000,00 грн. Таким чином, частки у спірній квартирі, з урахуванням робіт, подружжя визначаються позивачем за таким розрахунком: 255 508 / (546 400 + 92 000) х 100 = 40 % - частка особистої власності позивача в спірній квартирі; 100 % - 40 % = 60 % частка спільного майна подружжя, що підлягає поділу між сторонами, 60 % : 2 = 30 % частка кожного з подружжя у спільному майні. Виходячи з наведеного, зазначає, що в порядку поділу спільного майна подружжя за ним повинно бути визнано 7/10 її частин, за відповідачкою 3/10 частин.
Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позовних вимог. Зокрема, ОСОБА_3 наголошувала, що познайомилася з відповідачем через мережу інтернет, після чого він переїхав з м. Шепетівка Хмельницької області до м. Харкова та вони разом оселилися в квартирі її батьків за № 1125 будинку 7-А по вул. Гарібальді в м. Харкові, стали мешкати однією сімєю, 09.03.2013 року зареєстрували шлюб. Спільних дітей від шлюбу з позивачем вони не мають, проте відповідачка має неповнолітнього сина від попереднього шлюбу, з 2007 року вона працює в фармацевтичному бізнесі, завжди мала значний дохід та тривалі роки, задовго до знайомства з позивачем, накопичувала кошти для придбання власного житла. В той же час позивач ОСОБА_2 працевлаштувався у м. Харкові та отримував мінімальну заробітну плату, про факт продажу позивачем в іншій області належної йому на праві власності квартири вона обізнана не була, коштів від її продажу чоловік їй для придбання спірної квартири не передавав. Більш того, для здійснення ремонту спірної квартири, вона запозичувала кошти у знайомих, які на теперішній час не повернуті, а тому вона вважає, що ці зобовязання повинні бути покладені і на позивача також.
Адвокат ОСОБА_4 звертала увагу суду на недоведеність вимог позивача та взагалі про хибність розрахунків, наведених ним у позовній заяві, не відповідності їх ціні проданої квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка зазначена сторонами правочину у договорі купівлі- продажу 150 000 грн., а не 255 508 грн., та даним про курс долара США на момент продажу.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2018 року дану цивільну справу залишено без руху, надавши позивачу строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків.
16.08.2018 року на виконання ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.08.2018 року надані наступні документи: позовна заява з усуненими недоліками; попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у звязку із розглядом справи; клопотання про витребування доказів.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.08.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.
28.09.2018 року відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов, з якого вбачається наступне. 09.03.2013 року між сторонами зареєстрований шлюб. З квітня 2018 року подружні стосунки припинені. На даний час у Фрунзенському районному суді розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Зазначає, на придбання спірної квартири витрачено 542 800,00 грн., а не як зазначає позивач 546 400,00 грн. 30.01.2015 року відповідач уклала з ТОВ «Харківжитлобуд-1» договір купівлі-продажу цінних паперів № 461-15/460-15/БД. Відповідно до умов даного договору, ТОВ «Харківжитлобуд-1» зобовязався передати відповідачу облігації ПАТ «Трест Житлобуд-1» в кількості 6785 шт., а відповідач зобовязалася сплатити за них 542 800,00 грн. в строк до 06.02.2015 року. Також 30.01.2015 року між відповідачем та ТОВ «Харківжитлобуд-1» укладено Договір бронювання та надання послуг № 16-16, у відповідності до умов якого ТОВ «Харківжитлобуд-1» зобовязався забронювати за відповідачем до моменту погашення пакету облігацій та передати їй квартиру за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 264Б, кв. 16. В результаті виконання взаємних зобовязань, між відповідачем та ТОВ «Харківжитлобуд-1» 08.06.2016 року підписано Акт виконання взаємних зобовязань. Право власності за відповідачем зареєстроване 27.07.2016 року. Також зазначає, що вартість квартири в сумі 542 800,00 грн. виплачувалася відповідачем із зароблених коштів. Позивач не вкладав власних коштів у придбання спірної квартири. Відповідач багато років займає провідні посади на підприємствах фармацевтичної промисловості та має великий дохід. Вказує, що позивач не тільки не вкладав своїх власних коштів у спірне житло, і й намагається ввести суд в оману стосовно того, за яку суму ним було продане його власне житло. Наданий позивачем договір купівлі-продажу квартири від 13.01.2015 року свідчить, що продаж належної позивачу квартири вчинено за 150 000,00 грн., а не за 255 508,00 грн., як зазначив позивач у позові. Також позивач у позові зазначив, що у спірній квартирі за спільні кошти проведено ремонт на суму 92 000,00 грн. Дійсно, у спірній квартирі був зроблений ремонт, але коштів на ремонт витрачено більш ніж 5000 доларів США. Відповідач 13.10.2017 року взяла займ в сумі 5000 доларів США у ОСОБА_5 На позичені відповідачем кошти вона робила в квартирі ремонт. На проведення ремонту в квартирі їй не вистачало зайнятих у ОСОБА_5 коштів, відповідач ще брала кредити в банках та вкладала в ремонт зароблені нею кошти. Один із споживчих кредитів, який відповідач брала 11.03.2018 року на купівлю люстр для квартири, нею ще не сплачений. Станом на час фактичного припинення шлюбних відносин (01.05.2018 року) залишок несплаченого кредиту за люстри складав 5443 грн. 13.09.2018 року строк повернення займу ОСОБА_5 сплив, але відповідач змогла віддати лише 300 доларів США. Позивач ніяк не допомагав відповідачу із погашенням кредитів та займу, починаючи з літа 2017 року. Таким чином, станом на час фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно її та відповідача складається не тільки із спірної квартири, але і з боргів, що виникли в результаті ремонту квартири, які оформлені на відповідача. Загальна сума всіх боргів за ремонт станом на час припинення фактичних шлюбних відносин складає: 4700 доларів США та 5423 грн. борг за споживчий кредит. Вважає, що отримані відповідачем за договором позики та за кредитним договором кошти на ремонт квартири створює обовязок і для іншого подружжя позивача, а тому частина спільного майна позивача у спірній квартирі має бути зменшена на суму 68 655,43 грн (50 % від суми боргів за позиками станом на 26.09.2018 року) : 2350 доларів США (половина боргу за договором займу) х 28,061209 (курс НБУ гривні до долара США) + 2711,50 грн. (половина боргу по споживчому кредиту). Таким чином, при поділі спільного майна подружжя просить врахувати борги подружжя, що виникли в інтересах сімї та відповідно зменшити частку позивача у спірному майні.
04.10.2018 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача. В відповіді посилається на те, що відповідно доказів, а саме квитанцій від 30.01.2015 року на суму 149 000,00 грн., 02.02.2015 року на суму 149 000,00 грн., 03.02.2015 року на суму 149 000,00 грн., 04.02.2015 року на суму 95 800,00 грн. можна зробити висновок, що платежі, направлені на придбання спірної квартири, були зроблені в січні-лютому 2015 року, через два тижні після того, як позивач продав свою квартиру 13.01.2015 року за 255 508,00 грн. звертає увагу на те, що продаж квартири позивача здійснено за ту суму, в яку була оцінена квартира 255 508,00 грн., а не за 150 000,00 грн., на які посилається відповідач, оскільки 150 000,00 грн. це сума завдатку за продану квартиру. Відповідачем надано суду розписку, відповідно до якої вона 13.10.2017 року отримала займ в розмірі 5000 доларів США. Однак, позивач посилається на те, що основні матеріали для ремонту спірної квартири купувалися в 2016 року та в березні 2017 року. До того ж, на початку квітня 2017 року позивач та відповідач переїхали жити в спірну квартиру, а в травні 2017 року ремонт повністю був завершений. Позивач заперечує щодо його обовязку за боргом у розмірі 2350 доларів США, так як відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що спірна квартира цілком або повністю куплена за її власні кошти, та докази про цільове використання коштів, які начебто були отримані за розпискою від 13.10.2017 року.
11.10.2018 року на адресу суду надійшла витребувана у приватного нотаріуса Шепетівського міського нотаріального округу у Хмельницькій області ОСОБА_6 нотаріально посвідчена копія договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 13.01.2015 року за реєстровим № 37, між ОСОБА_2 та ОСОБА_7
11.10.2018 року надійшла заява відповідача ОСОБА_3 про виклик свідків.
12.11.2018 року надійшли заперечення відповідача ОСОБА_3, в яких посилається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що отримані ним кошти від продажу власної квартири були направлені на придбання спільного житла. Зазначає, що в квітні 2017 року вона з позивачем переселилися у спірну квартиру, але ремонтні роботи продовжувалися до квітня 2018 року. Вказує, що на кошти, отримані відповідачем у ОСОБА_5, вже після вселення у спірну квартиру, були здійснені наступні роботи: відповідачем придбавалися шпалери для всієї квартири та оплачувалися роботи із поклейки шпалер, робилася стеля у всій квартирі, замовлялися та встановлювалися міжкімнатні двері, було придбано та здійснено монтаж кахельної плитки у санвузлах, придбавалася сантехніка, здійснювався ремонт газових труб, утеплення фасадної сторони балкону.
18.10.2018 року від позивача ОСОБА_2 надійшли доповнення до відповіді на відзив, в яких він посилається на те, що товарні чеки, надані відповідачем, не відповідають дійсності, так як не містять жодних фактичних даних про продавця та за змістом не відповідають Положенню про форму та зміст роздрукованих документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року № 13, тому вважає, що ці товарні чеки не є доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України.
07.11.2018 року відповідачем ОСОБА_3 подано доповнення до заперечення.
14.11.2018 року представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 подано клопотання про витребування доказів.
14.11.2018 року позивачем ОСОБА_2 подано клопотання про долучення до матеріалів фотознімків.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.11.2018 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09.03.2013 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 179 (свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ № 202901), а.с.41.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2018 року шлюб між сторонами розірваний, а.с.169 .

Судовим розглядом встановлено, що 30.01.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Харківжитлобуд-1» було укладено договор купівлі продажу цінних паперів № 461-15/460-15/БВ, відповідно до умов якого ТОВ «Харківжитлобуд-1» зобовязався передати ОСОБА_3 облігації ПАТ «Трест Житлобуд-1» в кількості 6785 шт., а відповідачка - сплатити за них 542 800,00 грн. в строк до 06.02.2015 року, а.с.5-52.

Того ж дню між ОСОБА_3 та ТОВ «Харківжитлобуд-1» було укладено Договір бронювання та надання послуг № 16-16, у відповідності до умов якого ТОВ «Харківжитлобуд-1» зобовязався забронювати за відповідачкою до моменту погашення пакету облігацій та передати їй квартиру за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 264БАДРЕСА_2, а.с.53-54.

Відповідач ОСОБА_3 виконала свої зобовязання за договором купівлі-продажу цінних паперів № 461-15/460-15/БВ від 30.01.2015 року та перерахувала всю суму вартості облігацій, надавши на підтвердження цього квитанції про внесення нею грошових коштів від: 30.01.2015 року на суму 149 000,00 грн., 02.02.2015 року на суму 149 000,00 грн., 03.02.2015 року на суму 149 000,00 грн., 04.02.2015 року на суму 95 800,00 грн., а.с.55-56.

Також 08.06.2016 року відповідачкою було сплачено ТОВ «Харківжитлобуд-1» 3600,00 грн. на виконання договору бронювання, а.с.57.

В результаті виконання взаємних зобовязань, між відповідачкою ОСОБА_3 та ПАТ «Харківжитлобуд-1» 08.06.2016 року було підписано Акт виконання взаємних зобовязань, за умовами якого власником облігацій АТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1» у кількості 6 785 шт. номінальною вартість 41,00 грн. ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», умов випуску ЦП та договору бронювання та надання послуг № 16-16 від 30.01.2015 року було прийнято 2-кімнатну квартиру №16 на 2-му поверсі житлового будинку за адресою: м.Харків, Салтівське шосе, 264-Д (будівельна адрсеса: м. Харків, вул. Салтівське шосе, 264-Б, будинок 3) в рахунок погашення ЦП загальною номінальною вартістю 278 185 грн., а.с.58.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, № 64414371, сформованої 27.07.2016 року, вбачається, що 25.07.2016 року право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на квартиру № 16 по Салтівському шосе, 264-Д в м. Харкові було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі акту прийому-передачі квартири від 08.06.2016 року, видавник ПАТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1»; договір бронування та надання послуг від 30.01.2015 року, видавник ПАТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1»; договір купівлі-продажу цінних паперів від 30.01.2015 року , видавник ТОВ «ХАРКІВЖИЛБУД-1»; протокол засідання правління АТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1 від 16.02.2016 року, видавник ПАТ «ЖИТЛОБУД-1», а.с.59.

Під час судового засідання сторони по справі підтвердили, що спірна квартира розташовується у новозбудованому будинку, на час набуття права власності вона мала не житловий стан, а тому після її придбання в ній відразу розпочалися ремонтні роботи, а в квітні в 2017 року сторони та неповнолітній син відповідачки вселились до спірної квартири, стали спільно користувались нею та продовжувати ремонтні роботи та благоустрій.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї , то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності.

У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто.

Оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

В судовому засіданні позивач посилається на те, що частина коштів, витрачена на придбання спірної квартири, у розмірі 255 508,00 грн., є його особистою власністю, яку він отримав внаслідок продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3, що належала йому на праві особистої приватної власності.

В той же час зі змісту договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу у Хмельницькій області 13.01.2015 року, вбачається, що ОСОБА_2 продав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, яка йому належала на підставі свідоцтва про право спадщину за заповітом, виданого Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом 18.09.2013 року, за ціною 150 000,00 грн., які він як покупець отримав від продавця до підписання цього договору. Певний день отримання ОСОБА_2 грошової суми 150 000 грн. за умовами договору купівлі-продажу квартири вказаний договір не містить. В той же час п.14 договору купівлі-продажу від 13.01.2015 року зазначає про отримання сторонами вказаного правочину відповідних розяснень правових наслідків приховування реальної вартості квартири.

З врахуванням відсутності зазначень в договорі від 13.01.2015 року певної дати отримання ОСОБА_2 150 000 грн. за вчинений ним продаж квартири АДРЕСА_4, письмової вказівки про розуміння сторонами правочину правових наслідків приховування реальної вартості квартири, відсутність намагань з їхнього боку тривалий час з моменту укладення правочину скасувати окремі його положення у встановленому законом порядку, що свідчить про чинність правочину на час винесення зазначеного рішення, доводи позивача про отримання ним 13.01.2015 року 255 508 грн. суд вважає не переконливими.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 стверджував, що від продажу квартири АДРЕСА_5 він отримував 13.01.2015 року від покупців квартири 22 000 доларів США, здійснив їхній обмін на гривню України, на долученому ним до матеріалів справи фото зображений саме гривневий еквівалент 22 000 доларів США, а.с.27. Суд зауважує, що вказане фото грошових коштів не містить ані дати його створення, ані даних про власника коштів, будь-які докази на підтвердження факту здійснення позивачем в цей період часу обміну іноземної валюти на гривню України суду також не надані.

Твердження відповідачки, що особисто вона не була обізнана про вчинений її чоловіком продаж квартири АДРЕСА_5, будь-якої її участі у розпорядженнями цими коштами не приймала, на виконання договірних обовязків з ТОВ «ХАРКІВЖИТЛОБУД-1» ці кошти не витрачалися, з боку позивача не спростовані.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які мали тісне спілкування з подружжям ОСОБА_10 та ОСОБА_3 пояснювали суду, що також не були обізнані про продаж позивачем квартири АДРЕСА_4 та придбання саме за рахунок вказаних коштів спірної квартири.

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_3 було надано письмову розписку від 12.09.2018 року на підтвердження факту наявності в неї боргу у сумі, еквівалентній 4 700 доларів США, перед ОСОБА_5, який вона зобовязується провернути в строк до 13.10.2019 року. Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 відповідачка, посилаючись на положення ч.4 ст.65 СК України, просила суд при здійсненні поділу майна подружжя врахувати і вказаний борг. Приймаючи до уваги, що отримані нею у позику кошти були використані в інтересах сімї, а саме на ремонт та благоустрій спірної квартири.

Здійснюючи аналіз вказаних заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Частина 4 ст. 65 СК України, встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

Як вбачається зі змісту наданої розписки датою її складання є 12.09.2018 року, тобто після відкриття провадження за позовом ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами в квітні 2018 року, що встановлено рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 06.12.2018 року. Розписка на підтвердження факту отримання ОСОБА_3 боргу 13.10.2017 року, посилання на яку міститься в розписці від 12.09.2018 року, суду не надано, а тому належними письмовими доказами цей факт не доведений.

Як зазначалося судом вище, встановлено, що в квітні в 2017 року сторони та неповнолітній син відповідачки вже вселились до спірної квартири та стали спільно користувались нею, що свідчить про її житловий стан з цього часу, а також продовжувати ремонтні роботи та благоустрій житла. Твердження відповідачки, що придбання квартири, приведення її у житловий стан та благоустрій здійснювалися виключно за її рахунок та за рахунок запозичених нею коштів спростовується наданими з боку позивача ОСОБА_2 доказами про наявність в нього постійної роботи та заробітку, даними про витрачання грошових коштів з його рахунків в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на здійснення ремонтних робіт та благоустрою спірної квартири.

Отже, враховуючи, що у матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтверджували, що договір позики був укладений відповідачкою ОСОБА_11 в інтересах сімї та одержані за ними грошові кошти для задоволення її потреб, беручи до уваги те, що факт надання ОСОБА_2 згоди на його укладення не доведений, суд приходить до висновку про відсутність підстав для виникнення у нього зобовязань за вказаним договором.

Посилання відповідачки на розмір заробітної плати кожного зі сторін висновків суду стосовно того, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя не спростовує.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що квартира № 16 по Салтівському шосе 264 - Д в м. Харкові є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу, при цьому частки кожного із подружжя є рівними.

Розподіл судових витрат між сторонами проводиться у відповідність до положень ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження вартості майна, що підлягає поділу між подружжям, з боку позивача надано висновок про ринкову вартість спірної квартири, складений 24.07.2018 року субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_12, відповідно до якого вартість квартири, що розташована за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 264-Д, кв. 16, становить 830 723,00 грн.

При поданні позову позивачем виходячи з розміру заявлених позовних вимог було сплачено 5 286 грн. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_2 суд задовольняє частково, визнаючи власність на 1/2 частину квартири, вартістю 830 723,00 грн., на його користь з відповідачки підлягає стягненню судовий збір 4 153,61 грн. ( 8 307,23 : 2 = 4 153,61 грн.)

Положеннями ст.137 ЦПК України передбачено розподіл між сторонами разом із іншими судовими витратами витрат на професійну правничу допомогу. При цьому розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Позивачем ОСОБА_2 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду договір про надання юридичних послуг, укладений з ФОП ОСОБА_13, відповідно до умов якого останній зобовязувався надати позивачу юридичні послуги щодо представництва у Фрунзенському районному суді м. Харкова, а позивач зобовязується виплатити ФОП ОСОБА_13 1 200 грн. за написання позовної заяви та 800 грн. за кожне судове засідання. Доказів на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_13 є адвокатом, щодо обсягу наданих ним послуг і виконаних робіт, фактичної сплати позивачем суду не надано, участь в судових засіданнях позивач здійснював самостійно, а тому правових підстав для часткового покладення цих витрат на відповідачку суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/ 2 частину квартири № 16 по Салтівському шосе, 264Д в м. Харкові, залишивши у власності ОСОБА_3 1/ 2 частину квартири № 16 по Салтівському шосе, 264Д в м. Харкові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4153 (чотири тисячі сто пятдесят три) грн. 62 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1, проживаючого за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 264Д, кв. 16.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): м. Харків, Салтівське шосе, 264Д, кв. 16.

Повне судове рішення складено 08.02.2019 року.

Суддя Т.В. Бабкова