Справа № 188/750/19
Провадження № 2/188/376/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ніколаєвої І.К.

за участі секретаря судового засідання Фесик Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

представник відповідача надав суду заяву, про розгляд справи у їх відсутність,

третя особа - ОСОБА_2 не з`явився,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради, Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору,- ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Петропавлівського районного суду з позовною заявою до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з жовтня 2008 року вона почала відкрито проживати в будинку АДРЕСА_1 , привела до ладу прилеглу територію, відремонтувала будинок, привела до стану придатного для проживання. На даний час продовжує жити у зазначеному будинку, користується ним та господарськими будівлями і спорудами, утримує домоволодіння в належному стані, здійснює необхідні поточні та капітальні ремонти. Обробляє город та утримує у належному стані земельну ділянку біля будинку.

В 2016 році позивач вирішила зареєструватися у будинку, але отримала відмову від працівників Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області у зв`язку з тим, що вона не є власником зазначеного домоволодіння .

Власник домоволодіння ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а належним чином спадщину після померлого ніхто не прийняв. В подальшому позивачці стало відомо, що ОСОБА_2 , є племінником померлого ОСОБА_3 , але він не має ніякого відношення до будинку, на спадщину після смерті дядька не претендує. Позивач звернулася до ОСОБА_2 з проханням, щоб той звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, для подальшого належного оформлення будинку позивачем. Нотаріус відмовила ОСОБА_2 , у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після померлого ОСОБА_3 ,через пропущення заявником шестимісячного строку для звернення до нотаріуса.

Третя особа по справі ОСОБА_2 , віддав позивачеві всі наявні в нього документи після звернення до нотаріуса та повідомив, що у подальшому цим питанням займатися не хоче і не буде, що він ніяких претензій до позивача не має щодо користування і розпорядження нею будинком померлого ОСОБА_3 .

Жодних інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , не залишилось, відповідач по справі Дмитрівська сільська рада Петропавлівського району не займається питанням про визнання спадщини відумерлою.

Починаючи з жовтня 2008 року і по даний час Відповідач не вживав жодних дій, які б перешкоджали Позивачці користуватися вказаним житловим будинком. У тому числі не вирішував питання щодо визнання спадщини відумерлою, не перешкоджав позивачці проживати у будинку.

Правочинів між власником домоволодіння та позивачем щодо переходу права власності на домоволодіння, відповідно до чинного законодавства укладено не було, Власник будинку помер, на даний час ніхто не перешкоджає позивачеві у володінні будинком АДРЕСА_2 .

Факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачем підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 22 березня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню.

Зазначені у даній позовній заяві обставини у тому числі факт безперервного відкритого та добросовісного володіння та користування Позивачкою спірним нерухомим майном більше 10 років може підтвердити Відповідач, який визнав позов, та третя особа на стороні відповідача, який не заперечує, щодо користування та розпорядження домоволодінням.

Таким чином, спірне нерухоме майно понад 10 років перебуває у безперервному, відкритому та добросовісному володінні та користуванні Позивача. Але на даний час Позивачка не може належно розпоряджатися майном у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, і тому змушена звернутися до суду .

Позивач у підготовче судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала і просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Третя особа по справі на стороні відповідача належним чином повідомлена в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не надав.

В порядку ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно до ч. 4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду даного позову у підготовчому засіданні та задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з жовтня 2008 року Позивач, розпочала проживати та користуватися вказаним житловим будинком та прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, які і на даний час перебувають у безперервному, відкритому та добросовісному володінні та користуванні позивачки. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов від 22.03.2019 року, складеного депутатом Дмитрівської сільської ради в присутності двох свідків.

Доказами перебування спірного нерухомого майна у власності померлого ОСОБА_3 , є довідка Дмитрівської сільської ради від 19.04.2017 року № 749, згідно з якою ОСОБА_3 , є власником спірного нерухомого майна згідно запису в господарській книзі. Витягом зі Спадкового реєстру від 08.11.2016 року виданого приватним нотаріусом ОСОБА_4 .В., спадкові справи після смерті ОСОБА_3 , не відкривалися. Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 2003 року відмовлено ОСОБА_2 Правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок після смерті власника ОСОБА_3 , не переоформлювалися.

Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради від 19.04.2017 року № 748 земельна ділянка під спірним житловим будинком на даний час не приватизована.

Відповідач не заперечував проти того, що Позивач проживає в спірному житловому будинку. Третя особа по справі і позивач не укладали між собою жодних договорів, щодо користування вказаним житловим будинком, у тому числі й щодо встановлення строків такого користування.

Починаючи з жовтня 2008 року і по даний час Відповідач не вживав жодних дій, які б перешкоджали Позивачці користуватися чужим житловим будинком.

У тому числі не вирішував питання щодо витребування цього майна з чужого володіння.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Позивач добросовісно заволоділа чужим спірним нерухомим майном, відповідач та третя сторона по справі на стороні відповідача були повідомлені та не заперечували з приводу подальших намірів Позивачки володіти та користуватися житловим будинком.

Позивач відкрито володіє спірним нерухомим майном і жодним чином не приховує факт знаходження спірного нерухомого майна у її володінні та користуванні.

Безперервність володіння чужим майном полягає в тому, що Позивач безперервно, більше 10 років володіє та користується спірним житловим будинком. Вказані обставини підтверджуються актом депутата від 22.03.2019 року, який підписаний двома свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( а.с. 48.)

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що Позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжують відкрито, безперервно розпоряджається житловим будинком по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, суд вважає за можливе визнати на вказаний будинок за позивачем право власності за набувальною давністю.

Постільки по справі відбулося визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, вважає за необхідне позивачу повернути з державного бюджету 50 % сплаченого нею судового збору при поданні позову до суду.

Керуючись ст.ст. 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно - домоволодіння, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , загальна площа будинку - 65, 4 кв. м., житлова площа будинку - 46,3 кв. м., яке складається з:

- будинку «А»,

- сіней «а»;

- літньої кухні;

- сараю «Б»;

- прибудови «б» ;

- гаража «В»;

- погреба « пд. В»;

- убиральні «Г» .

Повернути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інпп. НОМЕР_1 , проживаючої АДРЕСА_3 ( триста вісімдесят чотири ) гривні 20 копійок сплачені нею при поданні позову згідно квитанції № від 06 червня 2019 року Філії « Дніпропетровського обласного управління « АТ «Ощадбанк» .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І. К. Ніколаєва