Справа № 464/1761/19
пр.№ 2/464/992/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2019 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Чуби Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

25.03.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просить: визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність позивача інформацію, котра викладена у клопотанні відповідача адвоката Драпея О.С., який діяв в інтересах ОСОБА_4 від 27.09.2018 р.: « ОСОБА_1 веде антисоціальний спосіб життя. Неодноразово бив свою матір, систематично вчиняє сімейні сварки, здійснює сімейне насилля, зловживає спиртними напоями, вживає наркотичні речовини»; зобов`язати відповідача ОСОБА_3 спростувати недостовірну і таку, що принижує честь, гідність ОСОБА_1 інформацію в тридцятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили, в той же спосіб, яким ця інформація була поширена шляхом направлення письмового повідомлення про поширення ним недостовірної інформації Франківському районному суду м.Львова; стягнути з відповідачів в солідарному порядку 13 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що під час слухання цивільної справи у Франківському районному суді м.Львова за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, а саме 27.09.2018 р. йому стало відомо про поширення відносно нього недостовірної та такої, що принижує його честь і гідність, інформації представником позивача адвокатом Драпей О.С. Зокрема, під час судового засідання вказаним представником було заявлене клопотання про долучення документів до матеріалів справи, де було зазначено таке: « ОСОБА_1 веде антисоціальний спосіб життя. Неодноразово бив свою матір, систематично вчиняє сімейні сварки, здійснює сімейне насилля, зловживає спиртними напоями, вживає наркотичні речовини». Дане клопотання було долучене до матеріалів цивільної справи, проте в долучених до клопотання документах не було жодного доказу, який би підтвердив факт вживання ним наркотиків. Окрім цього, в судовому засіданні була допитана в якості свідка його матір ОСОБА_5 , яка зазначила, що ОСОБА_1 її не бив; у постановах Франківського районного суду м.Львова від 08.09.2017 р. та 27.03.2017 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності не зазначено, що він бив свою матір, а відтак вважає таку інформацію недостовірною. Вказана інформація була озвучена під час судового засідання, де були присутні: відповідач (представник позивача адвокат Драпей О.С.), третя особа ОСОБА_6 , секретар судового засідання, суддя Ванівський Ю.М., він та адвокат Водопийко Х.Т. Викладена у клопотанні відповідача інформація принизила його честь і гідність, викликала у нього образи, несправедливість і роздратування, йому стало дуже неприємно перед іншими учасниками, котрі перебували в судовому засіданні. Вважає, що поширення вказаної недостовірної інформації завдало шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність та честь. Дана обставина спричинила йому сильні душевні страждання, його загальний стан здоров`я значно погіршився, почало боліти серце. Розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 13 000 грн. вважає мінімальною, а відтак розумною і справедливою.

Ухвалою від 18.04.2019 р. прийнято до розгляду позов, відкрито загальне позовне провадження та відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору на строк не більше, ніж до ухвалення рішення у даній справі.

06.05.2019 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_3 , який також діє і в інтересах відповідача ОСОБА_6 , у якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на те, що предметом доказування у цивільній справі, яка розглядалась Франківським районним судом м.Львова, де він надавав правову допомогу ОСОБА_4 , було те, що ОСОБА_7 перед смертю перебував у тяжкому стані, потребував сторонньої допомоги, коштовного лікування, тоді як його син від першого шлюбу ОСОБА_1 ухилявся від надання такої допомоги та вів антисоціальний спосіб життя. Позицією клієнта у даній справі було доведення до суду всіх відомих даних, які можуть негативно характеризувати ОСОБА_1 . З огляду на те, що ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що не можуть бути підставою для притягнення адвоката до відповідальності його висловлювання у справі, у тому числі ті, що відображають позицію клієнта, а також позов подано до нього, як до фізичної особи, а не адвоката у справі, вважає, що він є неналежним відповідачем по справі. Окрім цього, зазначив, що інформація, спростування якої вимагає позивач, є результатом його участі в судовому засіданні, а відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Вказана інформація, поширена під час судового засідання, не була доступною для сторонніх осіб, ці судження не висвітлені на будь-яких інформаційних носіях, доступних для загального кола людей, доказів розповсюдження поза межами судового засідання не надано. Щодо вживання спиртних та наркотичних речовин позивачем, то дана інформація йому повідомлялась клієнтом ОСОБА_4 , а також іншими особами, інформацію про яких не може надати, так як така становить адвокатську таємницю. Окрім цього, зазначає, що постановою Франківського районного суду м.Львова від 08.09.2016 р. встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме насильство в сім`ї у стані сильного алкогольного сп`яніння. Також відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №6935, складеного Управлінням патрульної поліції м.Львова 07.05.2016 р. близько 22.00 год. вчинив насильство в сім`ї, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Щодо антисоціальної поведінки (антисоціального способу життя), то це твердження є оціночним судженням, що базується на ряду подій, які мали місце у житті позивача ОСОБА_1 . Також відповідач зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту особистого немайнового права є таким, що суперечить закону, зокрема в частині зобов`язання відповідача спростувати інформацію як таку, що принижує честь, гідність ОСОБА_1

14.05.2019 р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , у якій така зазначає, що відзив відповідача ОСОБА_3 є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки предметом позовної заяви, яка розглядалась у Франківському районному суді м.Львова було усунення від права на спадкування ОСОБА_1 не у зв`язку із тим, що останній веде антисоціальний спосіб життя та вживає наркотичні речовини, а з інших підстав.

Ухвалою суду від 04.06.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди за заявою позивача в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 залишено без розгляду.

У підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги до ОСОБА_4 та просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 інформацію, котра викладена у клопотанні адвоката Драпея Олександра Сергійовича, який діяв в інтересах ОСОБА_4 від 27.09.2018 р.: « ОСОБА_1 веде антисоціальний спосіб життя. Неодноразово бив свою матір, систематично вчиняє сімейні сварки, здійснює сімейне насилля, зловживає спиртними напоями, вживає наркотичні речовини». Окрім цього, просив стягнути з ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 13 000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Водопийко Х.Т. позовні вимоги підтримали та просити уточнені позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 18.06.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду.

26.06.2019 р. представник відповідача адвокат Драпей О.С. подав заяву про часткове визнання позовних вимог, зокрема в тій частині, що інформація щодо вживання ОСОБА_1 наркотичних речовин повідомлялась виключно в усній формі покійним ОСОБА_7 і у сторони відповідача немає жодного документально підтвердження цього факту. В судовому засіданні заперечив проти задоволення інших позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні та надав пояснення, що відповідають змісту відзиву на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Франківським районним судом м.Львова розглядалась цивільна справа №465/2516/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування (а.с.14-16 копія рішення суду).

Предметом даного спору було усунення ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті батька ОСОБА_7 у зв`язку із ухиленням від надання спадкодавцеві допомоги та перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 22.01.2019 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування відмовлено, оскільки судом не встановлено факту умисного ухилення відповідача ОСОБА_1 від надання допомоги, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.

В ході розгляду даної справи у Франківському районному суді м.Львова, представником позивача ОСОБА_4 ОСОБА_3 27.09.2018 р. подано клопотання, в якому зазначено: « ОСОБА_1 веде антисоціальний спосіб життя. Неодноразово бив свою матір, систематично вчиняє сімейні сварки, здійснює сімейне насилля, зловживає спиртними напоями, вживає наркотичні речовини».

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вказана інформація була озвучена під час судового засідання, де були присутні всі учасники судового процесу, така інформація принизила його честь і гідність, викликала у нього образи, несправедливість і роздратування, йому стало дуже неприємно перед іншими учасниками, які перебували в судовому засіданні. Вважає, що поширення вказаної недостовірної інформації завдало шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність та честь, дана обставина спричинила йому сильні душевні страждання, його загальний стан здоров`я значно погіршився.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно із ч.4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено в ст. 28 Конституції України та ст. 270 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України (в редакції, на яку покликається позивач та його представник) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Разом з тим, у зв`язку зі внесенням 27.03.2014 року змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачем її недостовірності, має відбуватися у загальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме постанов Франківського районного суду м.Львова від 08.09.2016 р. та 27.03.2017 р., ОСОБА_1 двічі притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема за те, що висловлювався в сторону своєї матері нецензурною лайкою, чинив психологічний тиск (а.с.9-10,12).

Відповідно до листа Франківського ВП ГУ НП у Львівській області від 11.09.2018 р., адресованого адвокату Драпей О.С. в період з 2014 р. по 2017 р. було зареєстровано у даному відділі поліції шість звернень щодо неправомірних дій ОСОБА_1 відносно своєї матері ОСОБА_9 , зокрема щодо сімейних сварок, нанесення тілесних ушкоджень, домашнього насильства (а.с.74).

Згідно із постановою про закриття кримінальної справи з направленням матеріалів на розгляд комісії в справах неповнолітніх від 25.01.1991 року, кримінальну справу по звинуваченню ОСОБА_1 по ч. 1 ст.215-3 КК УРСР закрито, матеріали відносно ОСОБА_1 направлено в комісію в справах неповнолітніх для прийняття до нього мір громадського впливу (а.с.76-78).

Окрім цього, відповідно до довідки Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України серії ААА №0452845, ОСОБА_1 є особою, якій 13.09.2012 р. СУ ГУМВС у Львівській області пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358, ч.2 ст.358, ч.3 ст. 358 КК України і 14.09.2012 р. йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його звільнено 19.03.2014 р. ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова запобіжний захід змінено на домашній арешт, відомості про результати судового розгляду кримінальних справ до МВС не надходили (а.с.75).

Згідно із п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Всупереч вищезазначеному, незважаючи на часткове визнання відповідачем позову, позивачем та його представником, на думку суду, не доведено того, що поширення інформації порушує особисті немайнові права позивача, або завдає шкоди його відповідним особистим немайновим благам чи перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що є однією із сукупних обставин для задоволення позову при розгляді справ зазначеної категорії, як це передбачено п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

З урахуванням наведеного, дослідивши поширену представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 у клопотанні інформацію в системному зв`язку із вказаним положеннями чинного законодавства про захист честі й гідності, суд дійшов висновку про те, що факт завдання шкоди немайновим інтересам ОСОБА_1 , внаслідок чого було порушено його гідність, честь та, що така обставина спричинила йому сильні душевні страждання і погіршення його стану здоров`я не доведено стороною позивача, а відтак така позовна вимога не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити таке.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Як роз`яснено у п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 цієї Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З урахуванням ст.ст. 23, 1167 ЦК України, роз`яснень, які містяться у п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами), суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань з боку відповідача.

Враховуючи, що вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, є похідними від вимог про захист честі та гідності, тому такі також слід залишити без задоволення.

Питання щодо стягнення судового збору слід вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», зокрема, оскільки у задоволенні позовних відмовлено в повному обсязі, а ухвалою від 18.04.2019 р. відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору на строк не більше, ніж до ухвалення рішення у даній справі, з останнього в дохід держави слід стягнути судовий збір на загальну суму 2 689 грн. 40 коп. (позовна вимога немайнового характеру про захист честі та гідності фізичної особи 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.); позовна вимога про відшкодування моральної шкоди 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн.).

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 689 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 31.07.2019 р.

Суддя Д.Ю. Теслюк