Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, обґрунтовуючи його тим, що 19 липня 2010 року помер ОСОБА_3 Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 2,0000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у результаті чого він отримали відмову в оформленні спадкового майна, оскільки останній не надав належного документу, необхідного для вчинення нотаріальної дії, а саме: в заповіті померлого, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Шкарівської сільської ради 18.10.2009 року прізвище спадкодавця вказане «Никоненко», замість вірного «Ніконенко». Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд встановити факт, що заповіт, який був посвідчений секретарем Виконавчого комітету Шкарівської сільської ради 18.10.2009 року від імені ОСОБА_4 належить померлому 19.07.2010 року ОСОБА_3 та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, розміром 2,0000 га, яка розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:021:0337, що належала ОСОБА_3, який помер 19.07.2010 року.

Позивач в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача ОСОБА_5 подала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 19 липня 2010 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК №191243.

Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, яка розташовані на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Померлому ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,0000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується копією державного акта серії ЯЖ №208614.

Спадкоємцем першої черги за законом є відповідач ОСОБА_2, однак подала заяву про те, що вона не є непрацездатною за віком та станом здоровя (не є інвалід), та відповідно до ст.. 1241 ЦК України не має права на одержання обовязкової частки у спадщині після померлого 19.07.2010 року ОСОБА_3

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадкове майно на підставі дубліката заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Шкарівської сільської ради Білоцерківського району ОСОБА_6 18.10.2009 року, однак отримав відмову нотаріуса, оскільки не було подано належного документа, необхідного для вчинення нотаріальної дії, а саме: відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №52319900 від 18.06.2018 року заповіт посвідчений від імені ОСОБА_4, а спадкодавець ОСОБА_3, що підтверджується постановою №1366/02-31 від 18.06.2018 року.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що в дублікаті заповіту, посвідченого ОСОБА_6 секретарем виконавчого комітету Шкарівської сільської ради Білоцерківського району, прізвище заповідача зазначено з технічною помилкою. Крім того, факт належності заповіту ОСОБА_3 не заперечує і відповідачка по справі донька спадкодавця, яка в своїй заяві про те, що вона не є непрацездатною за віком та станом здоровя (не є інвалід), та відповідно до ст.. 1241 ЦК України не має права на одержання обовязкової частки у спадщині після померлого 19.07.2010 року ОСОБА_3, зазначає, що її батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишив заповіт на спірну земельну ділянку на імя позивача ОСОБА_1

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку.

Після смерті ОСОБА_3, який померл 19 липня 2010 року, позивач ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, спадщину у встановленому законом порядку прийняв, спадкові права позивача ніким не оспорюються, він є єдиним спадкоємцем, та встановлений законом строк для прийняття спадщини закінчився.

А тому, враховуючи, що через наявність помилки в дублікаті заповіту, позивач позбавлений можливості оформити через органи нотаріату право на спадкове майно, суд вважає, що право позивача на спадкове майно підлягає судовому захисту, і тому позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1268, 1296 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 206, 263-265, 273, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Встановити юридичний факт, що дублікат заповіту, посвідчений ОСОБА_6А, секретарем виконавчого комітету Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області 18 жовтня 2009 року за реєстровим №108, виданий ОСОБА_6, секретарем виконавчого комітету Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області 08.06.2018 року зареєстрований в реєстрі №30 від імені ОСОБА_4 дійсно належить ОСОБА_3, який помер 19 липня 2010 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії СК 844382, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:021:0337, яка розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області в порядку спадкування за заповітом після померлого 19 липня 2010 року ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_7