Справа №345/2222/19
Провадження № 2/345/1003/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючої судді Кардаш О.І.

за участю секретаря судового засідання Боднар Н.Ю.,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа служба у справах дітей Калуської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що АТ «Укрсоцбанк» є власником вказаної квартири на підставі набутого в порядку позасудового задоволення своїх вимог за кредитним та іпотечним договорами. Правовою підставою для реєстрації права власності стало відповідне застереження в Іпотечному договорі яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто позивач на даний час є власником такого майна. Так, відповідачі є членами сім`ї попереднього власника квартири ОСОБА_1 , у зв`язку із чим залишилися в будинку зареєстрованими, та самостійно не знялися з реєстрації місця проживання. Наявність реєстрації відповідачів в належному на праві власності позивачу житловому приміщенні створює перешкоди у реалізації власнику квартири права на вільне розпорядження належним йому майном. Єдина можливість зняти зазначені обмеження з реалізації власником своїх прав - це визнання їх такими що втратили право користування квартирою та зняття їх з реєстраційного обліку. На даний час місцезнаходження та фактичне місце проживання відповідачів невідоме, а тому просить суд визнати їх таким, що втратили право на користування житловим приміщенням та зобов`язання зняти їх з реєстраційного обліку.

Представник позивача ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить суд його задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи

Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин та не повідомили суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та повернення їх за терміном зберігання (а.с.37-45, 57-66, 75-85, 97-115, 122-128). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України

Представник третьої особи Служби у справах дітей Калуської міської ради Бідюк Т.М. подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, при винесенні рішення просить врахувати законні права та інтереси малолітніх дітей (а.с.54).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зі ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності ст.ст.71, 163 ЖК України жиле приміщення при тимчасовій відсутності наймача зберігається протягом шести місяців.

Встановлено, що згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» оформив право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , де правовою підставою для реєстрації права власності є відповідне застереження в п.п.4.6.3 Договору іпотеки від 01.08.2007 року (а.с.5-7). Так, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.02.2019 року за №157659245 було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» на вказану квартиру (а.с.8).

Як вбачається з довідки Центру надання адміністративних послуг Калуської міської ради за №9756 від 05.03.2019 року за адресою АДРЕСА_2 8 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (значиться як колишній власник), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9).

Малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки (01.08.2007 року), а саме після їхнього народження .

Згідно вимоги про добровільне виселення за вих. № 789 від 02.05.2019 року позивачем було добровільно запропоновано відповідачам знятися з реєстрації (а.с.10). Однак дана вимога відповідачами проігнорована .

За нормами ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України.

Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. № 2402-ІІІ визначено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

З огляду на наведене, за змістом ч.1 ст. 405 ЦК України та зазначених вище норм ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 156 ЖК УРСР вбачається, що особистий сервітут на користування житлом виникає в особи, яка є членом сім`ї власника житла, тільки за умови, що вона проживає разом з власником в належному власникові житловому приміщенні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому».

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано право дитини, члена сім`ї наймача або власника житлового приміщення користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Така норма повністю кореспондується з нормами ст.405 ЦК України та ст. 156 ЖК УРСР. Отже, умова проживання дитини, як члена сім`ї власника, разом з власником приміщенням в належному власникові приміщенні - є єдиною і обов`язковою умовою для виникнення в дитини права на користування цим житлом.

Верховним Судом України у постанові від 05.11.2014 року по справі № 6-158цс14 викладено правову позицію, якою визначено, що аналіз норм ч. 1 ст. 383, ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вона є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Постановою Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №229/3757/15-ц сформовано правовий висновок, відповідно до якого малолітня особа позбавляється права користування житловим приміщенням, якщо вказане приміщення не є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає.

За таких обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідачів в належному на праві власності позивачу житловому приміщенні, створює перешкоди у реалізації власнику квартири - позивачу, права на вільне розпорядження належним йому майном. Отже, єдиним власником квартири АДРЕСА_1 (три) , є АТ «Укрсоцбанк», набуття права власності за якими та її реєстрація на час розгляду справи неправомірними та недійсними не визнані і не скасовані, відповідачі по даний час мають спірне зареєстроване місце проживання у належній позивачу квартирі, чим чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належному йому нерухомим майном.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання відповідачів такими, які втратили право користування житлом є підставними та підлягають до задоволення.

В частині вимог позивача щодо скасування реєстрації відповідачів шляхом зняття їх з реєстрації, позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання не передбачено законом, як самостійний спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку, компетентним (уповноваженим державою) органом. Окрім, цього спору між позивачем та ЦНАП Калуської міської ради з приводу зняття відповідачів з реєстраційного обліку немає, а тому позовні вимоги в даній частині є передчасними.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. А тому з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача слід стягнути 1921,00 грн. сплаченого судового збору (а.с.1).

На підставі викладеного ст.71, 72, 163 ЖК України, ст.ст. 319,321,291 ЦК України та керуючись ст.ст. 141,259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою по АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ід.номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ід.номер невідомо) в солідарному порядку в користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» сплаченого судового збору в сумі 1921,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ід.номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ід.номер невідомо) в солідарному порядку в користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» сплаченого судового збору в сумі 1921,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ: