СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2395/18
Провадження № 2/306/108/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі :

головуючого - судді : Вінер Е.А.

з секретарем : Фалес Л.І.

з участю позивача : ОСОБА_1

адвоката позивача : ОСОБА_2

відповідача : ОСОБА_3

адвоката відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сваляві цивільну справу за позовом адвоката ОСОБА_2Г, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільно нажитого майна

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_2Г, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільно нажитого майна посилаючись на те, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2003 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання позивача встановлено проживання в житловому будинку в с.Пасіка,179а. Позивач проживає в підвалі будинку в с.Пасіка, 179а в нелюдських умовах, без газопостачання, а тому просить постановити рішення про розподіл спільно нажитого майна в селі Пасіка, 179А Свалявського району, а саме їхнього будинку в с.Пасіка, 179А Свалявського району в рівних долях.

Відповідачем відзиву не надано.

Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні позивач та її адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач та його адвокат в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечили проти його задоволення. При цьому адвокат відповідача пояснив, що позов є необгрунтованим та у позивача відсутні будь-які докази про розподіл нерухомого майна.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч.ч.1,2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що 20 травня 2003 року Свалявським районним судом Закарпатської області шлюб укладений 03.09.1977 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, за №442 в Мукачівському міському відділі ЗАГСу розірвано (а.с.5). ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом про зміну імені від 10 липня 2013 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Свалявського районного управління юстиції у Закарпатської області, актовий запис № 5 (а.с.7).

Відповідно до ст. ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, закріплено у статті 69 СК України.

Згідно з ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ч. ч. 1, 2, 4 ст.71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України.

Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно статті 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Вимогою позивача є розподіл спільно нажитого майна в селі Пасіка, 179А Свалявського району, а саме їхнього будинку в с.Пасіка, 179А Свалявського району в рівних долях.

Разом з тим, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки шлюб розірвано 10 листопада 2005 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 6). Клопотання щодо поновлення строку позивачем не заявлено.

Ухвалою судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2018 року позов було залишено без руху, для надання позивачем доказів: яке саме спільно нажите майно між сторонами підлягає розподілу, доказів придбання чи набуття у власність майна, що підлягає розподілу (а.с.13).

Окрім того, позивачем ні до матеріалів позову, ні в судовому засіданні не надано жодних доказів належності майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема будинку в с.Пасіка, 179А Свалявського району Закарпатської області.

На підставі, наведеного в задоволенні позову адвоката ОСОБА_2Г , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільно нажитого майна в селі Пасіка, 179А Свалявського району, а саме їхнього будинку в с.Пасіка, 179А Свалявського району в рівних долях необхідно відмовити.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 95, 141, 178, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71, 72 СК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову адвоката ОСОБА_2Г (доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №294 від 14.09.2018 року, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1) , який діє в інтересах ОСОБА_1 ( мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2,179А, Свалявського району Закарпатської області) до ОСОБА_3 ( мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, 179А, Свалявського району Закарпатської області) про розподіл спільно нажитого майна в селі Пасіка, 179А Свалявського району, а саме їхнього будинку в с.Пасіка, 179А Свалявського району в рівних долях відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Свалявський районний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2019 року.

Суддя Свалявського

районного суду ОСОБА_6