АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/289/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 305010300 Мельник І.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Храпка В.Д.,

Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства і прокуратури, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Черкаської області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства і прокуратури.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 22 січня 2015 року старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області капітаном міліції Улановим М.Д. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 внесено кримінальне правопорушення, за ознаками передбаченими ч. 3 ст. 368 УКК України відносно ОСОБА_5

28 січня 2015 року відділом розслідування злочинів у сфері службової діяльності СУ УМВС України в Черкаській області зареєстрований в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000024 рапорт УБОЗ УМВС України в Черкаській області про виявлене кримінальне правопорушення за фактом вимагання ОСОБА_5 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

12 лютого 2015 року матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000015 та №0000024 об'єднані в одне провадження із присвоєнням загального номеру № 0000015.

09 лютого 2015 року старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області капітаном міліції Улановим М.Д. оголошено підозру за ч. 3 ст. 358 КК України та обрано міру запобіжного заходу - домашній арешт строком на два місяці.

10 лютого 2015 року ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М. відсторонено ОСОБА_5 від посади головного геолога ДП НАК «Надра України» строком один місяць.

27 квітня 2015 року обвинувальний акт був затверджений начальником відділу нагляду за дотримання законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва і передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

17 лютого 2016 року ОСОБА_5 був вручений обвинувальний акт, який затверджений 12 лютого 2016 року заступником прокурора Черкаської області. Даним обвинувальним актом змінена правова кваліфікація та вказано, що ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368-4 КК України.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2016 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368-4 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з наданням публічних послуг строком на 1 рік.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2016 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2016 року скасовано, кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_5О складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.

Посилаючись на незаконність притягнення її до кримінальної відповідальності, внаслідок чого перебувала під слідством протягом 18 місяців 27 днів просила суд стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 70 364 грн. 00 коп. і витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5 000 грн.

В червні 2018 року представник позивача ОСОБА_7 подала до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, в якій зазначила, що попередній розрахунок перебування ОСОБА_5 під слідством 18 місяців та 27 днів є помилковим , а правильним є 19 місяців 27 днів і сума моральної шкоди складає 74 087 грн. 70 коп. та просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 74 087 грн. та понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000 грн., а всього 79 087 грн. 70 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 74 087 грн. 70 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн., а всього 79 087 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Черкаській області просить рішення суду скасувати, як незаконне, необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач не довела протиправність поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяної шкоди. Також судом під час розгляду справи не враховано, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України та неправильно вирішено питання про судові витрати по справі.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 22 січня 2015 року старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області капітаном міліції Улановим М.Д. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 внесено кримінальне правопорушення за ознаками передбаченими ч. 3 ст. 368 КК України відносно ОСОБА_5

28 січня 2015 року відділом розслідування злочинів у сфері службової діяльності СУ УМВС України в Черкаській області зареєстрований в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000024 рапорт УБОЗ УМВС України в Черкаській області про виявлене кримінальне правопорушення за фактом вимагання ОСОБА_5 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

12 лютого 2015 року матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000015 та №0000024 об'єднані в одне провадження із присвоєнням загального номеру № 0000015.

09 лютого 2015 року старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області капітаном міліції Улановим М.Д. оголошено підозру за ч. 3 ст. 358 КК України та обрано міру запобіжного заходу - домашній арешт строком на два місяці.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М. від 10 лютого 2015 відсторонено ОСОБА_5 від посади головного геолога ДП НАК «Надра України» строком на один місяць.

По закінченню досудового слідства 27 квітня 2015 року обвинувальний акт був затверджений начальником відділу нагляду за дотримання законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва Криворучко Р.О. 27 квітня 2015 року переданий до Придніпровського районного суду м. Черкаси

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2016 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368-4 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 00 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з наданням публічних послуг строком на один рік.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2016 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2016 щодо ОСОБА_5 скасовано, кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року змінено ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 про скасування вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2016 року в частині закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 368-4 КК України.

Ухвалено вважати кримінальне провадження закритим у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368-4 КК України.

Постанова суду набрала законної сили.

ОСОБА_5 перебувала під слідством з 09 лютого 2015 року з моменту вручення повідомлення про підозру і до 06 жовтня 2016 року, моменту закриття кримінального провадження, всього 19 місяців 27 днів.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Так, статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної встати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральної шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психологічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94- ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконним рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з правовим висновком , викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн.

Проте відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є її посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року до спірних правовідносин відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, суд першої інстанції правильно застосував положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визначив розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 74 087 грн. 70 коп.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2017 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі №534/955/17 (провадження № 61-22539св18), у від 19 грудня 2018 року у справі № 214/5262/15-ц (провадження № 6134358св18).

Зобов'язуючи Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку на користь ОСОБА_5 зазначені суми з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, районний суд правильно керувався такими нормами матеріального права.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органи (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 ( у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державною, не відповідають за зобов'язання держави.

Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України.

Тому суд першої інстанції правильно вказав у рішенні про стягнення з Державної казначейської служби України в рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку.

Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участю адвоката у справі, написання касаційної і наглядової скарги, а також внесення ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядової інстанції.

Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум сплачених за надання йому юридичної допомоги.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 грудня 2018 року залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: