ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Харків

справа № 640/6433/18

провадження № 22-ц/818/3365/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2019 року, ухвалене суддею Ніколаєнко І.В., повний текст якого виготовлений 19 квітня 2019 року, в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за договором про передання авансу від 28.07.2016 р. з метою придбання квартири АДРЕСА_1 , сплатила ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв ОСОБА_3 , на підставі відповідної довіреності, грошові кошти в сумі 500 дол. США. Крім того, 01.08.2016 р. ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв ОСОБА_3 , отримав суму в розмірі 500 дол. США, яка вказана в якості додаткового завдатку. Таким чином, всього позивач передала ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв ОСОБА_3 , суму в розмірі 1000 дол. США. В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перестали виходити на зв`язок та відповідати на телефонні дзвінки, грошові кошти повернути відмовились. Зазначає про те, що отримані відповідачами грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачці. Відповідно до наданого до суду розрахунку просить також стягнути з відповідачів суму відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 6064,09 грн.

У зв`язку із чим просила стягнути з відповідачів на свою користь суму в розмірі 1000 дол. США, що еквівалентно 26307,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 6064,09 грн., штраф за невиконання умов договору авансу в розмірі 500 дол. США, що еквівалентно 13153,52 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 1000 дол. США, що еквівалентно 26307,00 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 6064,09 грн., грошові кошти в розмірі 500 дол. США, що еквівалентно 13153,52 грн. штрафу за невиконання умов договору авансу від 28.07.2016 р. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні заявлених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення коштів із ОСОБА_3 , оскільки договір про передачу авансу від 28.07.2016 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діяв на підставі договору доручення ОСОБА_3 . Отже сторонами договору від 28.07.2016 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Жодних зобов`язань між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , окрім представництва інтересів не виникало. Кошти, отримані на підставі договору від 28.07.2016 були передані ОСОБА_2 , в повному обсязі.

ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надала до суду відзив, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що ОСОБА_3 не надано довіреності, яка б підтверджувала факт того, що ОСОБА_2 уповноважував його на укладання договорів стосовно квартири АДРЕСА_1 . Довіреність, яка зазначена в договорі відсутня в матеріалах справи, дата її складання 21.12.2015 року, на той час ОСОБА_2 ще проводив реконструкцію приміщень і жодних квартир у будинку за адресою Профспілковий бульвар АДРЕСА_2 не було. Декларація про готовність житлових приміщень була подана лише 06.01.2016. Довіреність, яка надана ОСОБА_3 до матеріалів апеляційної скарги датована 30.08.2016, тобто після укладення договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 28.07.2016 року, отже не має відношення до вказаної справи. Доказів того, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти за договором передачі авансу від 28.07.2016 року не має і бути не може, оскільки ОСОБА_3 нічого не передав ОСОБА_2 , про укладання такого договору не повідомляв.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2016 року між ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 , зареєстрований в АДРЕСА_3 , за його довіреністю, посвідченою ПН Харківського МНО Глущенко І.Ю. 21.12.2015 року за реєстровим № 2198, та ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі ст. 635 ЦК України, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, підписали договір про передачу авансу.

Пунктом 1.1. вказаного договору встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовились про майбутнє укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,0 кв.м., житловою площею 10,2 кв.м., який має бути нотаріально посвідчений до п`ятнадцятого вересня дві тисячі шістнадцятого року включно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю., або за спільною письмовою згодою сторін у іншого нотаріуса. Квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_2 , право власності зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глущенко І.Ю. 25.01.2016 року за № 13048222, об`єкт зареєстрований у Державному реєстрі речових прав за № 01.

Відповідно до п. 2 вказаного договору зазначено про те, що для виконання п. 1.4. вказаного договору ОСОБА_3 отримав аванс у сумі в національній валюті, що еквівалентно 500 дол. США, для ОСОБА_2 до підписання цього договору. В разі невиконання обов`язку (відмови від укладення договору купівлі-продажу на вищевказаних умовах, або не підготування без поважних причин необхідних для оформлення договору купівлі-продажу документів), ОСОБА_3 повертає ОСОБА_1 суму в національній валюті еквівалентно 500,00 дол. США та додатково сплачує суму в національній валюті, що на день сплати еквівалентно 500,00 дол. США яка є штрафом за невиконання умов цього договору в розмірі 100 %.

Вказаний договір від 28.07.2016 року підписано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Крім того, з копії вказаного договору вбачається, що на ньому ОСОБА_3 зроблено напис про те, що він отримав додатковий завдаток в розмірі 500 дол. США 01.08.2016 р.

Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 53408157 від 17.02.2016 р. вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів того, що ОСОБА_3 , отримуючи кошти за договором від 28.07.2016 року діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2

Вказаний договір від 28.07.2016 року містить посилання на довіреність посвідченою ПН Харківського МНО Глущенко І.Ю. 21.12.2015 року за реєстровим № 2198.

Між тим, матеріали справи не містять такої довіреності.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_3 надав до матеріалів апеляційної скарги копію довіреності яка уповноважує ОСОБА_3 представляти інтереси ОСОБА_2 , яка посвідчена ПН Харківського МНО Глущенко І.Ю. 30 серпня 2016 року за реєстровим № 1895.

Отже вказана довіреність складена вже після підписання договору від 28.07.2016 року.

Отже вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 1000 доларів США.

Між тим, стягуючи вказані грошові кошти суд першої інстанції припустився порушення норм матеріального права та застосував норми ст. 1048 ЦК України, які не поширюється на спірні правовідносини.

Згідно ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 від імені якого діяв ОСОБА_3 був схвалений правочин від 28.07.2016 року, факт отримання грошей ОСОБА_2 не доведений.

Отже грошові кошти загалом еквіваленті 1000 доларів США були отримані ОСОБА_3 без належної правової підстави.

Відповідно до ст.. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договорів, якими б особисто на ОСОБА_3 покладалися будь-які зобов`язання не укладалися, отже на правовідносини, що виникли між сторонами не поширюється положення ст. 1048 ЦК України.

У зв`язку із вищевикладеним, висновки суду про обґрунтованість вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 відсотків та штрафу є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, та скасування в частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2019 року змінити в часині мотивів задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 1000 доларів США.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_3 процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 6064,09 грн., грошових коштів в розмірі 500 дол. США, що еквівалентно 13153,52 грн. штрафу за невиконання умов договору авансу від 28.07.2016 року скасувати, у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В.Маміна

С.С.Кругова