ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/640/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2019 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Дудки В.В., за участі заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: Шульгівська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області, Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019 до суду звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Заявник просить встановити факт, що має юридичне значення: факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з покійним ОСОБА_2 з 1990 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років, за адресою: АДРЕСА_1 .

В заяві ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , який не є родичем заявнику, але тривалий час (з 1990 року по день його смерті) він проживав з ним як член сім`ї.

В с. Шульгівка Петриківського району проживав одинокий чоловік ОСОБА_2 (в 1985 році померла його дружина ОСОБА_3 ), який в 1990 році запропонував матері заявника ОСОБА_4 проживати однією сім`єю на що, остання погодилася. Його матір разом із ним почали проживати у належному ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 .

Відтак його матір разом з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, жили в одному будинку, вели спільне господарство, був спільний бюджет, разом ходили в гості та приймали гостей у себе, всі оточуючі знали, що вони чоловік та дружина.

Разом з тим, починаючи з 1990 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 він безперервно проживав, вів спільний побут, спільне господарство, мав взаємні права та обов`язки, фактично проживаючи разом однією сім`єю із вітчимом ОСОБА_2 , котрого завжди вважав та називав батьком. ОСОБА_2 відносився до нього, як до рідного сина, повноцінно займався його вихованням та утриманням, адже йому було лише 15 років, здійснював повний догляд за ним до досягнення повноліття. Хоча вітчим його і не всиновлював офіційно, проте завжди вважав своїм сином.

В 1996 році спадкодавець тяжко захворів на онкологічну хворобу.

Повний догляд, піклування в період хворобливого стану вітчима та подальше поховання здійснював він.

Отже, до моменту смерті вітчима ОСОБА_2 , що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , він проживав разом із ним однією сім`єю загалом близько 9 років.

Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із земельної ділянки площею 0,67 га, призначеної для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Шульгівської сільської ради та житловий будинок АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_2 залишив заповіт, 12.12.1996 посвідчений секретарем виконавчого комітету Шульгівської сільської ради Петриківського району Гряненко К.І. Відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі, все те, що буде належати на день його смерті, на що він матиме право, заповідає у власність свого сина ОСОБА_5 .

Надалі, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_2 , разом із ним залишилися проживати у вищевказаному будинку, дбати за ним, сплачувати комунальні платежі, обробляти земельну ділянку, вирощувати культури. Тобто, продовжували володіти будинком.

До суду ОСОБА_4 з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не зверталася.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла.

Після смерті вітчима по цей час він володію та користуюся належним йому майном. Однак, оформити спадкове майно він не може, оскільки не являється родичем. Для того, щоб він міг оформити своє право на спадкове майно йому необхідно встановити факт спільного проживання із ОСОБА_2 не менше як 5-ти років по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, як спадкоємцю четвертої черги за законом.

До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_2 , окрім нього, ніхто не звертався.

Ухвалою від 18 квітня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судовий розгляд.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в поданій до суд заяві.

Заінтересовані особи: Шульгівська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області та Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області надали до суд клдопотання про розгляд справи без їх участі.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 (а.с. 18).

Постановою державний нотаріус Петриківської державної нотаріальної контори від 27.07.2017 відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 співмешканця ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю доказів родинних відносин (а.с. 40).

Вирішуючи питання про нормативно-правове регулювання правовідносин, що виникли за поданою ОСОБА_1 до суду заявою, слід зазначити наступне.

Пунктом 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК визначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень наданих у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, узагальненням судової практики розгляду цивільних справ про спадкування у 2010-2011 роках (далі Узагальнення), обговореним і взятим до відома 01 березня 2013 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наведено основні правові позиції.

Зокрема, в Узагальненні зазначено, що суди по різному тлумачать п. 4, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз`яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Також суди першої інстанції в порушення пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, застосовують норми цього Кодексу при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, в той час як застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до правовідносин за вирішенням яких до суду звернувся заявник ОСОБА_1 слід застосовувати правила Цивільного кодексу Української РСР, оскільки спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так положеннями статтей 529-532 Цивільного кодексу Української РСР визначено коло спадкоємців за законом, що можуть бути закликані до спадкування, а саме ними можуть бути: діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого; онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга); непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства; усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів.

Отже, вищевказані положення Цивільного кодексу Української РСР, не надають права на спадкування особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Право на спадкування таких осіб визначено ст. 1264 ЦК 2003 року, положення якої до даних правовідносин не застосовуються.

Стеттею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень наданих у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за № 5 від 31.03.1995 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлення факту проживання заявника ОСОБА_1 однією сім`єю з покійним ОСОБА_2 з 1990 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років не має юридичного значення, оскільки не породжує жодних юридичних наслідків для заявника, не відносить його до кола спадкоємців померлого, що можуть закликатися до спадкування за законом. Тому, заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 280-283, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд ,

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 заінтересовані особи: Шульгівська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області, Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 02 серпня 2019 року.

Суддя: В. О. Говоруха