Справа № 530/1711/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

13.02.2019 року м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Демянченка С.М., секретарі Тараненко Т.І. розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Зіньків Полтавської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, третя особа Батьківська територіальна громада про виділення земельної частки паю,-

в с т а н о в и в :

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 з 1985 року і по даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. 12.10.1985 року вона була прийнята в члени колгоспу «ім. Карла Маркса». В даному колгоспі працювала з жовтня місяця 1985 року по травень 1989 року. Відповідно до протоколу № 6 від 24.06.1989 року направлена працювати поштарем в Батьківське відділення звязку Зіньківського району Полтавської області для обслуговування колгоспників. 17.11.1992 року колгосп «ім. Карла Маркса» було реорганізована в КСП «ім. Карла Маркса». 21.03.2000 року КСП «ім. Карла Маркса» було реорганізоване в ТОВ «Агрофірма «Батьки». В 1996 року на території Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області було проведено розпаювання землі, яка належала раніше КСП «ім. Карла Маркса», а потім надійшла в користування ТОВ «Агрофірма Батьки». Зборами уповноважених членів КСП «ім ОСОБА_3» ОСОБА_1 включена до списків на земельну частку пай за номером 100. З членів колгоспу ОСОБА_1 не виключалася, але земельну частку із земель КСП «ім ОСОБА_3» їй не виділено. Як вбачається з довідки Батьківської сільської ради на території даної сільської ради є вільні землі запасу державної власності. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку пай у землі , що перебуває у колективній власності КСП «ім ОСОБА_3» (с. Батьки Зіньківського району Полтавської області ), розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах, на території Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Ухвалою суду від 14.11.2018 року відкрито провадження по справі ( а.с.21).

Ухвалою суду від 19.12.2018 року призначено по справі судовий розгляд ( а.с.35).

В судове засідання позивача ОСОБА_1 не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі, представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника, третя особа представник Батьківської територіальної громади Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, не заперечував стосовно задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд, прийнявши до уваги заяви та клопотання учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася 16.11.1964 року в с. Талджай Бурмінського району Уральської області ( а.с.3). З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона 12.10.1985 року прийнята в члени КСП ім.Карла Маркса, 28.03.2000 року виключена з членів КСП, як непрацююча ( а.с.5). З додатку 1 до державного акту серії ПЛ №15 списку громадян членів КСП вбачається, що під № 100 мається запис ОСОБА_1 ( а.с.6-8). Як вбачається з довідки Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 05.04.2018 року на території Батьківської сільської ради є вільні землі запасу державної власності, які знаходяться в оренді і за рішенням суду можуть бути виведені з оренди (а.с.9). Відповідно до довідки відділу держгеокадастру у ОСОБА_2 районі головного управління держгеокадастру у Полтавській області від 21.08.2018 року №33/136-18, на території Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, середній розмір земельної ділянки частки ( пай) становить 4,60 га в умовних кадастрових гектарах. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки частки ( пай) на 2018 рік становить 192022,89 грн.( а.с.11). З архівної довідки від 02.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 працювала в колгоспі «ім. Карла Маркса» Зіньківського району Полтавської області з 1985 року по травень 1989 рік. Направлена працювати поштарем в Батьківське відділення звязку для обслуговування колгоспників ( протокол № 6 від 24.06.1989 року). Прийнята в члени колгоспу «ім ОСОБА_3» Зіньківського району Полтавської області 12.10.1985 року ( протокол №4 зборів уповноважених членів колгоспу від 28.12.1985 року). Виключена з членів КСП «ім ОСОБА_3» 28.03.2000 року ( протокол №3 зборів уповноважених членів КСП від 28.03.2000 року ) ( а.с.12). Колгосп «ім. Карла Маркса» реорганізований в КСП «ім. Карла Маркса» с. Батьки Зіньківського району Полтавської області, КСП «ім ОСОБА_3» реорганізовано в ТОВ Агрофірма Батьки ( а.с.13).

Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»від 05.06.2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як вбачається з позовної заяви та додатків до неї, позивач не отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до п.п.1-2Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»(далі - Указ Президента України №720/95), ст.ст. 1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до п.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року за № 720/95, паювання земель передбачає визначення розміру земельної ділянки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).Пунктом 3 Указу №720/95 передбачено, що розмір земельної частки (паю) визначається в умовних кадастрових гектарах.

Згідно п. «ґ» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (па місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.09.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:

- перебування в членах КСП на час паювання,

- включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю,

- одержання КСП цього акта.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Оскільки спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 р., то до цих правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року, в редакції, яка діяла на момент їх виникнення.

За змістом ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Сплив строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст.80 ЦК УРСР).

За таких обставин, оскільки позивач ОСОБА_1 набула право на земельну частку (пай). Зборами уповноважених членів КСП «ім ОСОБА_3» ОСОБА_1 включена до списків на земельну частку пай за номером 100, але сертифікат на її ім'я не видавався, сесія Батьківської сільської ради не приймала рішення про надання позивачу земельної ділянки із земель запасу сільської ради, водночас з часу паювання земель переданих у колективну власність підприємствам і організаціям пройшло більше двадцяти років і позивач не могла не знати, що їй не видано сертифікату на право на земельну частку, оскільки це було обставиною, відомою широкому колу осіб. З 1996 року у позивача виникло право ставити питання щодо обґрунтованості не видачі їй сертифікату на земельну частку пай як члену КСП, однак в межах строку позовної давності до суду не зверталася та не зазначила жодної обставини, яка вказувала б на поважність причин пропуску встановленої загальної позовної давності тривалістю три роки, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову .

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 71, 75, 76ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Крім того, згідно ст.80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності зі ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись Указом Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, ст.ст. 71,75,76 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ), п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року, ст. 71, 181, 182, 331 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, третя особа Батьківська територіальна громада про виділення земельної частки паю у землі, що перебуває у колективній власності КСП ім ОСОБА_3 ( с. Батьки Зіньківського району Полтавської області ), розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах, на території Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Суддя-