Справа № 306/1548/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 25 вересня 2018 року (у складі судді Вінер Е.А.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат і пені, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом у липні 2018 р.

Просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь:

-4 918,70 грн. - три відсотки річних;

-20 190,17 грн. - інфляційні втрати;

-20 731,38 грн. - пеню за ухилення від сплати заборгованості на рівні однієї облікової ставки НБУ, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування указала, що рішенням Свалявського районного суду від 05.02.2016 р. було стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 145 253,93 грн. частини вартості легкового автомобіля. На виконання указаного судового рішення було видано виконавчий лист і пред'явлено його до виконання, однак у зв'язку зі смертю боржника, 24.10.2016 р. виконавче провадження було закінчено.

Після смерті боржника спадкоємцями майна померлого стали відповідачі - ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Позивач пред'явила свої кредиторські вимоги до спадкоємців померлого на підставі заяви до Свалявської державної нотаріальної контори від 11.11.2016 р. за №365.

Згодом було замінено сторону у виконавчому провадженні та 24.05.2018 р. Свалявським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 56015797 у зв'язку з повним виконанням зобов'язання, а саме - сплатою на її користь як стягувача 145 253,93 грн.

Однак, позивач вважає, що спадкоємці після відкриття спадщини ухилялися від свого обов'язку, передбаченого ст. 1282 ЦК України щодо погашення заборгованості за спадкоємцем, а тому повинні відшкодувати за весь період 3% річних, інфляційні втрати та пеню у зв'язку з умисним ухиленням від виконання своїх зобов'язань.

Відповідачі не сплатили грошові кошти в сумі 145 253,93 грн. після прийняття спадщини, тобто прострочили сплату на 412 днів, починаючи із закінчення шестимісячного строку після смерті спадкодавця: з 08 квітня 2017 р. і до 24.05.2018 р. (погашення боржниками суми заборгованості на користь стягувача).

Рішенням Свалявського районного суду від 25 вересня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Доводить про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Указує, що спірні правовідносини не стосуються виконання судового рішення, оскільки виконавче провадження із примусового виконання рішення Свалявського районного суду від 05.02.2016 р. було закінчено на підставі постанови від 24.10.2016 р. (виконавче провадження № 50337741). Зазначає, що між сторонами виникли грошові зобов'язання після смерті спадкодавця, а це є видом грошового зобов'язання, на які поширюється дія ст. 625 ЦК України. Вважає, щоспадкоємці після відкриття спадщини ухилялися від свого обов'язку, передбаченого ст. 1282 ЦК України, щодо погашення заборгованості за спадкоємцем, а тому мають відшкодувати за весь період 3% річних, інфляційні втрати та пеню у зв'язку з умисним ухиленням від виконання своїх зобов'язань по розрахунку за зобов'язаннями померлого спадкодавця. Зауважують, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до безпідставності доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції виходив із того, що жодних правочинів щодо забезпечення виконання зобов'язання між сторонами не вчинялося, а відтак і підстав для нарахування пені не має. Також суд констатував, що на правовідносини, які виникли з приводу виконання судового рішення не можуть розповсюджуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

При цьому встановив, що відповідно до рішення Свалявського районного суду від 05.02.2016 р. № 306/2828/15-ц позов ОСОБА_2 було задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивачки вартість Ѕ частини легкового автомобіля, яка складала суму 145253.93 грн.

24.10.2016 р. виконавче провадження за виконавчим листом № 306/2828/15-ц закрито в зв'язку зі смертю боржника (ОСОБА_5).

Спадкоємцями майна померлого є ОСОБА_3 (сестра) та ОСОБА_4 (брат).

Ухвалою Свалявського районного суду від 14.11.2017 р.,яка набрала законної сили та є чинною, замінено ОСОБА_5 (померлого боржника) на вказаних спадкоємців як правонаступників у межах вартості спадкового майна.

25.05.2018 р. виконавче провадження у справі № 306/2828/15-ц закінчено в зв'язку зі стягненням і перерахуванням заборгованості стягувачу.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції у частині трьох відсотків річних та індексу інфляції через порушення у застосуванні норм матеріального права (ст. 625 ЦК України)та неврахування правових позицій Верховного Суду.

Так, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних утрат, нарахованих за період з 08 квітня 2017 р. до 24.05.2018 р. за невиконання грошового зобов'язання, підтвердженогорішенням суду. При цьому сам період часу та розрахунок сум відповідачами не спростовані.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Як видно з матеріалів справи, відповідачі як спадкоємці та правонаступники померлого боржника мали грошове зобов'язання перед позивачем, а з огляду на те, що вони його порушили, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Висновок суду першої інстанції про те, щоправовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України) базується на постанові ВСУ від 20 січня 2016 року у справі N 6-2759цс15, однак Велика Палата ВС відступила від цієї правової позиції.

Таким чином, апеляційна скарга в цій частині є обґрунтованою, а позовні вимоги про стягнення з відповідачів на підставі ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних у сумі 4 918,70 грн. і 20 190,17 грн. інфляційнихутрат підлягають задоволенню.

Рішення щодо відмови у стягненні пені є законним і обґрунтованим, а скарга не містить яких-небудь доводів у спростування висновку суду першої інстанції із цього питання. Апелянт обмежується лише декларативним твердженням (із посиланням на ст. 1282 ЦК України) про те, що відповідачі, окрім сплати трьох відсотків річних і втрат від інфляцій мають додатково відшкодувати пеню у зв'язку з умисним ухиленням від виконання зобов'язань за померлим.

Однак, положення ст. 1282 ЦК передбачають, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Апеляційний суд констатує, що в спірних правовідносинах немає підстав для застосування пені взагалі, а не лише у розмірі однієї облікової ставки НБУ, як того вимагає позивач.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги таку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних і втрат від інфляції скасувати і хвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення указаних вимог. Решту рішення (щодо пені) належить залишити без змін.

Судовий збір у загальній сумі 1762.30 грн. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а це - по 482.61 грн. на кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 89, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2.Рішення Свалявського районного суду від 25 вересня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення трьох процентів річних та інфляційних утрат скасувати.

3.Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 три проценти річних у сумі 4918 (чотири тисячі дев'ятсот вісімнадцять) грн. 70 коп. та інфляційні втрати на суму 20190 (двадцять тисяч сто дев'яносто) грн. 17 коп., а загалом - 25108 (двадцять п'ять тисяч сто вісім) грн. 87 коп., а також по 482.61 грн. з кожного з відповідачів у відшкодування судового збору.

4.Решту рішення залишити без змін.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 08 лютого 2019 р.

Судді: