Справа №465/3390/19
пр № 2/464/1454/19
У Х В А Л А

30 липня 2019 року Суддя Сихівського районного суду м. Львова Мичка Б.Р., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, третя особа - начальник Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області Кондро І.В. про визнання наказу про звільнення та припинення державної служби незаконним та його скасування, поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

позивача звернувся до суд із позовною заявою у порядку цивільного судочинства у якій просить: визнати незаконним наказ №258-0 від 27 травня 2019 про звільнення та припинення державної служби, визнати його незаконним та скасувати, поновити її на посаді головного державного ревізора- інспектора відділу погашення боргу Галицького управління Головного управління ДФС у Львівській області з 27.05.2019.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області з приводу визнання незаконним наказу про звільнення та припинення державної служби і його скасування та поновлення на роботі.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із спорами фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вимогами ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно із вимогами абз. 7 ч.1ст. 4 КАС України,суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб, в тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про звільнення та припинення державної служби.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" № 8 від 20.05.2013р., визначено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС Україниу публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 3 Постанови).

Відтак, приходжу висновку про те, що оскільки суб`єктний склад спірних відносин та предмет позовних вимог свідчать про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов`язаний зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, у зв`язку з виконанням делегованих повноважень та завдань, покладених на нього законом, тому даний спір повинен розглядатись у порядку та у спосіб, передбачений КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, третя особа - начальник Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області Кондро І.В. про визнання наказу про звільнення та припинення державної служби незаконним та його скасування, поновлення на роботі, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому необхідно відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст.186, 258-261, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, третя особа - начальник Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області Кондро І.В. про визнання наказу про звільнення та припинення державної служби незаконним та його скасування, поновлення на роботі.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів відповідно до вимог ст.ст. 351-356 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням Перехідних положень цього ж Кодексу.

Суддя Мичка Б.Р.