Дата документу 31.07.2019 Справа № 316/792/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2238/19 Головуючий у 1-й інстанції: Бульба О.М.
Є.У.№ 316/792/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені та моральної шкоди за затримку розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала. Зазначала, що з серпня 2013 по 28 лютого 2018 року працювала контролером енергозбуту Енергодарської дільниці ПАТ «Запоріжжяобленерго». На порушення вимог трудового законодавства в день звільнення відповідач не провів з нею остаточний розрахунок, не виплатив заробітну плату за період з вересня 2017 по лютий 2018 і суму вихідної допомоги. Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на свою користь суму середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01.03.2018 р. по 18.10.2018 р. в розмірі 42 746,39 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 грошову суму середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені в період з 01.03.2018 р. по 18.10.2018 рік (включно) в розмірі 42746,39 грн., після утримання з неї необхідних податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти вимог позовної заяви - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Запоріжжяобленерго» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час ухвалення рішення судом першої інстанції помилково визначено період затримки виплати заробітної плати ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 18.10.2018 року включно, адже виплачені позивачці грошові кошти в період з 21.08.2018р. по 18.10.2018 р. не є складовою заробітної плати, тому сума, яка підлягає стягненню з відповідача повинна складати 39010,13 гривень. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, оскільки остаточний розрахунок з нею проведено 18.10.2018, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув середній заробіток за період з моменту звільнення до 18.10.2018. Вихідна допомога є складовою заробітної плати і за положенням ст.116 КЗпП України відповідач повинен був виплатити її у день звільнення. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2013 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», де працювала контролером з енергозбуту по 28 лютого 2018 року, коли була звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю умов колективного чи трудового договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ № 784-к від 27.02.2018).

Згідно довідки №203 від 28 лютого 2018 року, виданої ПАТ «Запоріжжяобленерго», ОСОБА_1 при звільнені нарахована заробітна плата за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року в сумі 39 010,13 гривень (а.с.6).

На порушення вимог ст.116 КЗпП України належні ОСОБА_1 суми при звільненні фактично були виплачені їй 18.10.2018.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Спеціальним законом, що регулює, у тому числі, нарахування та виплату громадянам компенсації в разі порушення термінів виплати, у тому числі, заробітної плати, є Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-III), з метою реалізації якого Кабінетом Міністрів України було прийнято 21.02.2001 р. постанову №159 якою затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок №159) дія яких поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання, оскільки, під «доходами» приписи абзацу 2 статті 2 Закону №2050-III, визначають, також, і заробітну плату (грошове забезпечення) та інші, які громадяни одержують на території України і які не мають разового характеру, що також передбачено і п.3 Порядку №159.

Відповідно до положень Закону №2050-III, право на компенсацію частини доходів, пов`язане саме з настанням такого юридичного факту (події), як невиплати заробітної плати у встановлені строки її виплати, незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці», визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

Пунктом 4 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» передбачено, що суд встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми, в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Установивши, що остаточний розрахунок з працівником був проведений 18.10.2018 року, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ст.117 КЗпП України стягнув з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що виплачені позивачці у жовтні 2018 року суми не є заробітною платою, а відносяться до компенсаційних виплат, нарахованих підприємством на суму заборгованості на підставі Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», є безпідставними.

Вказані компенсаційні виплати відноситься до заробітної плати, яка не була виплачена у строки визначені законодавцем (ст.4 Закону №2050-ІІІ), у зв`язку з чим її своєчасна несплата прирівнюється до затримки виплати заробітної плати, протилежного відповідачем доведено не було.

Колегія суддів погоджується з наявним в матеріалах цивільної справи розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи, що кількість робочих днів, за які підлягає стягненню середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні становить 157 днів (березень 2018 р. - 21, квітень 2018 р. - 19, травень 2018 р. - 20, червень 2018 р. - 22, серпень 2018 р. - 22, вересень 2018 р. - 20, жовтень 2018 р. - 13) (а.с.68). Отже враховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача становить 272,27 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні буде вираховуватися таким чином: розмір середньоденної заробітної плати позивачки помножений на кількість робочих днів період з 01.03.2018 р. по 18.10.2018 р. (включно), тобто 272,27 грн. х 157 робочих дні = 42746,39 грн., тому саме ця сума є розміром середньої заробітної плати за час затримки виплати відповідачем заробітної плати при звільнені позивача.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають; доводи заявника спрямовані на зміну оцінки доказів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» залишити без задоволення.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: