Номер провадження: 22-ц/813/1477/19
Номер справи місцевого суду: 495/5454/17
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та поділу спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою про встановлення факту, що майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та поділу спільної сумісної власності подружжя, в якій зазначав, що 22.11.2003 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , видане Бритівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, за час проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства, було придбано та зареєстровано майно: житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб, легковий пасажирський автобус Opei-Vivaro 2006 року випуску. Так позивач просив суд встановити факт, що вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право власності на Ѕ частку житлового будинку, Ѕ частку земельної ділянки, які розташовані за вищевказаною адресою, визнати право власності на Ѕ частку транспортного засобу та стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, витрати на правову допомогу та витрати на проведення експертизи (т.1, а.с 2-7).

09 лютого 2018 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернулася ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою про встановлення факту, що майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу спільної сумісної власності подружжя (т.2, а.с.4-8).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2018 року було вирішено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - задовольнити. А саме: встановити факт, що об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є наступне майно: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: НОМЕР_2 ; транспортний засіб, а саме легковий пасажирський автобус Ореl - Vіvаrо 2006 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 76,9 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», майстерні літ. «Д», вбиральні літ. «Є», споруд № 4, 5, 8; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку транспортного засобу, а саме легкового пасажирського автобусу Ореl - Vіvаrо 2006 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 1600 гривень.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділу спільної сумісної власності подружжя суд першої інстанції також вирішив задовольнити. А саме, встановити факт, що об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є наступне майно: - об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 139,2 кв.м., гаража літ. «Б», убиральні літ. «В», споруд №1- 5; - земельна ділянка площею 0,2271 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: НОМЕР_5 ; - транспортний засіб, а саме автобус пасажирський MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 ; - причіп до легкового автомобіля бортового (марка, модель 814000), 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку об`єкта незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 51,0 кв.м., загальною площею 139,2 кв.м., гаража літ. «Б», убиральні літ. «В», споруд №1-5; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2271 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером: НОМЕР_5 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку транспортного засобу, а саме автобусу пасажирського MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку причіпу до легкового автомобіля бортового (марка, модель 814000), 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 ; стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 судові витрати, які пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704,80 гривень (т.2, а.с.92-100).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 08.08.2018 року звернувся до суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що не зрозуміло яким саме чином суд першої інстанції встановив факт, що незавершене будівництво було побудовано за спільні кошти та встановив ступінь готовності незавершеного будівництва та те, що під час його будівництва відсутні істотні порушення будівельних норм і правил, а також те, що його з технічної точки зору та з дотримання будівельних норм та правил можливо поділити, більш того визнати саме право власності. Оскільки апелянт не погоджується з рішенням суду в частині поділу об`єкта незавершеного будівництва, як наслідок апелянт зазначає, що і земельна ділянка, на якій він побудований, також не підлягає поділу. Також апелянт зазначає, що на момент розгляду спору ОСОБА_1 не був власником транспортного засобу, а саме автобусу пасажирського MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_7 , а отже, як вказує апелянт, суд вирішив питання щодо майна, яке належить третім особам, та які не є стороною по справі. Тому апелянт просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2018 року в частині задоволення зустрічної позовної заяви та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічну позовну заяву частково, а саме в частині причепу легкового автомобіля бортового (марка, модель 814 000), 2007 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 (т. 2, а.с. 106-116)

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Журавльова О.Г. від 10.08.2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (т.2, а.с.140) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.10.2018 року справу було призначено до розгляду (т.2, а.с.171).

27.09.2018 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Так, відповідач за первісним позовом зазначає, що висновок судової будівельно-технічної експертизи за № 32/11, який був проведений в іншій справі, підтверджує обставини, що будівництво будинку по АДРЕСА_1 закінчено та він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, оскільки експерт обстежував спірний будинок та у додатку № 2 розмістив фотофіксацію об`єкта та встановив його ринкову вартість. Також відповідач, посилаючись на положення цивільного та сімейного законодавства, зазначила, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений під час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Крім того, відповідач, спростовуючи доводи апелянта, зазначила, що її трудовий стаж в період шлюбу становить 3 роки, а твердження апелянта не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. Тому апелянт просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції (т. 2, а.с. 145-148).

В процесі розгляду справи апеляційний суд витребував матеріали цивільної справи № 495/5842/16 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яка надійшла до апеляційного суду 20.12.2018 року (т. 2, а.с. 184).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

05.06.2019 року від представника апелянта надійшли пояснення по суті справи, в яких представник апелянта зазначила, що незрозуміло яким саме чином висновок судової будівельно-технічної експертизи за № 32/11, який був проведений в іншій справі, підтверджує обставини, що будівництво будинку по АДРЕСА_1 закінчено та він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, оскільки враховуючи, що питання на які в свою чергу відповідав експерти відносяться лише до його ринкової вартості.

09.07.2019 року від ОСОБА_2 надійшли пояснення по справі. Відповідач зазначила, що сторона позивача за первісним позовом не скористалась можливістю оскарження висновку судової експертизи за № 32/13 в справі № 495/5842/16 в рамках апеляційного оскарження рішення суду в цій справі з метою виправлення добросовісних помилок експерта чи скасування завідомо неправдивого висновку.

В судовому засіданні 10.07.2019 року представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції виходив з того, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, оскільки земельна ділянка зареєстрована не на її ім`я, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, тому суд вирішив визнання за ОСОБА_2 право на 1/2 частину спірного об`єкта незавершеного будівництва.Житлові будинки, що розташовані на вказаних ділянках, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу в рівних частках.Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.Щодо легкового пасажирського автобусу Ореl-Vіvаrо, 2006 року випуску, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_2 та причепу до легкового автомобіля бортового, 2007 року випуску, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_1 , суд задовольнив вимоги сторін та визнав за кожним з подружжя право власності на 1/2 частку вказаного майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до положень ст..ст. 57, 60 СК України. Протилежне сторонами не доведено, право кожного на частку майна належними доказами не спростовано.Щодо транспортного засобу автобусу пасажирського MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_7 суд зазначив, що вказаний ТЗ на момент розірвання шлюбу та заявлення сторонами позовних вимог був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , що відносить вказаний ТЗ до категорії спільно нажитого майна подружжя та відповідно підлягає поділу в рівних частках.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції та приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

Рішення суду переглядається апеляційний суд в оскаржуваній частині - задоволення зустрічних позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції 22.11.2003 року сторони зареєстрували шлюб (т. 1, а.с. 8), який в подальшому був розірваний рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2016 року. Сторони мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_5 , 2004 року народження (т. 1, а.с. 9), який проживає наразі з батьком, та доньку ОСОБА_6 , 2008 року народження (т. 1, а.с. 10), яка проживає з матір`ю, що було встановлено рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2016 року (т. 1, а.с. 11).

Рішенням Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 518-VI від 30.01.2014 року передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,2271 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови сільської ради в межах населеного пункту с. Салгани, вул АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 65).

Крім іншого, в матеріалах справи міститься Технічний паспорт житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений за замовленням ОСОБА_1 13.01.2015 року, відповідно до якого загальна площа будинку 139,2 кв.м., житлова - 51,0 кв.м. (т. 1, а.с. 55-58).

Також в матеріалах справи міститься висновок № 32/11 судової будівельно-технічної експертизи за матеріалами цивільної справи № 495/5842/16-ц від 30.03.2017 року, яким визначалась ринкова вартість земельної ділянки та житлового будинку АДРЕСА_1 , а також АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 120- 149).

Відповідно до довідки № 5143/293 від 03.03.2016 року, виданої Територіальним сервісним центром № 5143 Регіонального сервісного центру в Одеській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані: «ВАЗ 2101», червоного кольору, 1975 р.в. д/н НОМЕР_11 , «ПРИЧІП ДО ЛЕГКОВОГО АВТОМОБІЛЮ», синього кольору, 2007 р.в., д/н НОМЕР_9 , «MERCEDES-BENZ 316 CDI», білого кольору, 2000 р.в., д/н НОМЕР_12 (т. 1, а.с. 52).

Разом з тим, в процесі розгляду справи суду першої інстанції була надана довідка № 5143/2046 від 29.09.2017 року, видана Територіальним сервісним центром № 5143 Регіонального сервісного центру в Одеській області у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 28.09.2017 року, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані: «ВАЗ 2101», 1975 р.в., д/н НОМЕР_11 , причіп легковий «814000»,д/н НОМЕР_9 , 2007 р.в. (т. 2, а.с. 67).

Отже, з наведеного вбачається, що сторони в період з 22.11.2003 року та до 09.11.2016 року перебували в шлюбі. Під час перебування в шлюбі сторони набули у власність нерухоме та рухоме майно, правовий статус та частки в праві власності на яке оспорюються в рамках цієї справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 2 ст. 272 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. А згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п. 23 суд при вирішенні спору між подружжям про майно має встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статі 60,69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, з вище наведеного вбачається, що за концепцією цивільного та сімейного законодавства діє презумпція відповідно до якої кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана презумпція може бути спростована за наявності відповідної доказової бази, яка б свідчила про наявність відповідних підстав для віднесення об`єкта до права приватної власності одного з подружжя.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надав до суду належних, достатніх та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача за зустрічним позовом та підтверджували б інше джерело грошових коштів, аніж спільно набуті кошти, за які було побудовано спірний будинок АДРЕСА_1 . Посилання апелянта в цій частині спростовуються, зокрема, положеннями ст. 60 СК України.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що в постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Вказану позицію також підтримав Верховний Суд в постанові від 09.01.2019 року в справі № 2-88/11. Отже, з наведеного слідує, що за наявності відповідної доказової бази об`єкт незавершеного будівництва може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Апеляційний суд зауважує, що у висновку експерта № 32/11 судової будівельно-технічної експертизи та відповідно до технічного паспорту від 13.01.2015 року будинок АДРЕСА_1 збудовано в 2007 році, статус об`єкта будівництва - самочинно збудований. Матеріали висновку та технічного паспорту підтверджують факт того, що нерухоме майно може та фактично експлуатується за призначенням (т. 1, а.с. 156-158)..

Відтак, враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання об`єктом спільної сумісної власності вказаного будинку та розподілу його між сторонами в рівних частках і відхиляє доводи апеляційної скарги у відповідній частині. Одночасно апеляційний суд зауважує, що позиція сторони не може будуватися лише на критичному аналізі висновків судів вищої інстанції, які використовувались судом першої інстанції під час ухвалення рішення в даній справі, та повинна підтверджуватися доказами та переконливими аргументами виходячи з фактичних обставин справи.

Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в п. 18-2 відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Отже, апеляційний суд, враховуючи вище наведений аналіз доводів апелянта та позовних вимог стосовно будинку АДРЕСА_1 , погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю та поділу земельної ділянки АДРЕСА_1 . Відтак відповідні доводи апелянта відхиляються.

Щодо доводів апелянта стосовно транспортного засобу - пасажирського автобусу MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_7 . Як було вище зазначено відповідно до довідки № 5143/293 від 03.03.2016 року, виданої Територіальним сервісним центром № 5143 Регіонального сервісного центру в Одеській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані: «ВАЗ 2101», червоного кольору, 1975 р.в. д/н НОМЕР_11 , «ПРИЧІП ДО ЛЕГКОВОГО АВТОМОБІЛЮ», синього кольору, 2007 р.в., д/н НОМЕР_9 , «MERCEDES-BENZ 316 CDI», білого кольору, 2000 р.в., д/н НОМЕР_12 (т. 1, а.с. 52).

Разом з тим, в процесі розгляду справи суду першої інстанції була надана довідка № 5143/2046 від 29.09.2017 року, видана Територіальним сервісним центром № 5143 Регіонального сервісного центру в Одеській області у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 28.09.2017 року, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані: «ВАЗ 2101», 1975 р.в., д/н НОМЕР_11 , причіп легковий «814000»,д/н НОМЕР_9 , 2007 р.в. (т. 2, а.с. 67).

Отже, фактично на момент розгляду справи та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог спірний транспортний засіб не перебував у власності ОСОБА_1 . Відтак, підстави для визнання права власності на нього у відповідних частках за сторонами були відсутні. Тому доводи апеляційної скарги у відповідній частині приймаються апеляційним судом, а рішення суду першої інстанції в частині поділу вказаного транспортного засобу скасовується.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п. 30 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Стаття 71 СК України встановлює способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При чому частина 4 вказаної статті визначає, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відтак, апеляційний суд звертає увагу на те, що сторона має право звернутися до суду з відповідним позовом стосовно компенсації частки відчуженого без її згоди спірного майна.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення в частині транспортного засобу - пасажирського автобусу MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску та в скасованій частині ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2018 року - скасувати в частині зустрічного позову щодо транспортного засобу автобусу пасажирського MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 .

В скасованій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зустрічних позовних вимог про встановлення факту, що транспортний засіб, а саме автобус пасажирський MERCEDES-BENZ 316CRDI 2000 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаного транспортного засобу - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 29 липня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

10.07.2019 року м. Одеса