КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/1377/14-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Майбоженко А.М. 31 травня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитро Борисович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, яку уточнила в ході розгляду справи, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №2/756/1640/14 від 01 жовтня 2014 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва про усунення перешкод у користуванні ОСОБА_8 житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , малолітнього ОСОБА_6 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що вона проживає у будинку АДРЕСА_2 у 2008 році, будинки мають різну загальну площу, відтак підстави для виселення відсутні.

Також зазначає, що у будинку проживають малолітні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо яких рішення у справі не ухвалювалось, окрім виселення батьків.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року заява залишена без задоволення.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

В апеляційній скарзі посилається на обставини, якими обґрунтована заява щодо відсутності обов`язку боржника, а також зазначає, що суд неповно встановив обставини справи, не дослідив всіх доказів, які мають значення, та не навів обґрунтованих мотивів відхилення заяви.

Вважає безпідставним висновок суду про те, що ОСОБА_1 фактично намагається змінити досліджені та встановлені рішенням суду обставини.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 , а також відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали та просили скаргу задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового приміщення, вирішено:

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , малолітнього ОСОБА_6 , з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б., про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року рішення суду залишено без змін.

01 жовтня 2014 року на виконання вищевказаного судового рішення Оболонським районним судом міста Києва видано ряд виконавчих листів про виселення, зокрема №2/756/1640/14 щодо боржника ОСОБА_1

28 жовтня 2016 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №52766835 про виселення ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що визначені заявником обставини не є підставами для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду, яке вступило в законну силу. Суд першої інстанції також зазначив, що ОСОБА_1 фактично намагається змінити досліджені та встановлені у рішенні суду обставини справи, що не допускається у такий спосіб.

З висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Згідно із частиною 1 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа (листа) таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обов`язок боржника може припинитися з передбачених законом підстав. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання (матеріально-правові підстави). Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, які свідчать про його помилкову видачу судом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом при постановлені оскаржуваної ухвали не встановлено підстав звернення до суду, не надано оцінки доводам та доказам, колегією суддів відхиляються, оскільки такі є безпідставними.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зокрема з підстав того, що визначений у виконавчому листі будинок знесено ще в 2008 році, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ця обставина була досліджена та перевірена Оболонським районним судом міста Києва при ухваленні рішення від 02 червня 2014 року.

Висновки суду в ухвалі, що є предметом апеляційного перегляду, мотивовано в тому числі і тим, що відповідно до зустрічної позовної заяви про визнання договору недійсним, ОСОБА_3 зазначалось, що будинок, який є предметом договору від 19 грудня 2013 року був знесений ним у 2009 році, а відтак не міг бути предметом договору купівлі-продажу. Рішенням суду встановлено, що 01 жовтня 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна проводилася поточна технічна інвентаризація будинку, замовником якої був ОСОБА_3 . З вказаних матеріалів вбачається, що план будинку та експлікація його приміщень станом на 01 жовтня 2010 року відповідають плану будинку та експлікації його приміщень станом на 14 серпень 2007 року, відтак судом перевірялись доводи щодо знесення будинку АДРЕСА_1 і цим доводам у рішенні суду надано оцінку.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що переоцінка встановлених судом обставин у такий спосіб не допускається, а незгода із висновками суду може бути підставою для його перегляду у визначений цивільним процесуальним законодавством спосіб.

Колегія суддів зазначає, що при ухваленні рішення за наслідками розгляду справи, судом враховуються всі матеріально-правові факти, що мають значення для справи та існують на момент його ухвалення.

При цьому вирішення питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не повинно ставити під сумнів законність рішення, виходячи з ознаки стабільності судового рішення.

Твердження ОСОБА_1 , покладені в основу заяви, зокрема щодо знесення будинку в 2008 році, містять посилання на обставини, що виникли до ухвалення рішення, спрямовані на переоцінку встановлених судом при ухваленні рішення обставин, та свідчать про незгоду із рішенням суду, а не із виданим за наслідками розгляду справи виконавчим листом.

Доводи апеляційної скарги щодо проживання у будинку малолітніх дітей не є підставою для задоволення заяви, ураховуючи, що ОСОБА_1 ставиться питання про відсутність саме її обов`язку як боржника та подана заява про визнання таким, що не підлягає виконанню, стосовно виконавчого листа, виданого відносно саме боржника ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова