Справа № 559/580/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 грудня 2019 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Остапчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 135650 гривень, проценти від суми позики у розмірі 53013,13 гривень та відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в кінці серпня 2016 року до нього звернулась ОСОБА_2 з проханням позичити їй грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 19.03.2019 року становить 135650 гривень 00 коп. 31 серпня 2016 року позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 доларів США, за умови повернення цих коштів на його першу вимогу. Саме на цих умовах уклали договір позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

Частиною 2 ст. 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики між сторонами був укладений 31.08.2016 року і позивач виконав свої зобов`язання, передавши відповідачу грошові кошти в сумі 5000 доларів США. На підтвердження передачі грошей ОСОБА_2 власноруч написала розписку і отримала грошові кошти.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В грудні 2017 року вирішив повернути кошти та в телефонному режимі звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернення коштів. Спочатку вона обіцяла повернути гроші, але в подальшому перестала відповідати на телефонні дзвінки і, як стало відомо, виїхала за межі України.

В січні 2019 року направив за відомими адресами її місця проживання письмову вимогу про повернення коштів, однак вона повернулась без вручення у зв`язку із відсутністю адресата по місцю проживання.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, станом на 19.03.2019 року відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, що змусило його звернутись за захистом порушеного права до суду.

Представник позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідачу за місцем реєстрації надсилалася копія позовної заяви з додатками та копія ухвали про відкриття провадження, до суду повернувся конверт із вмістом без вручення адресату, та поштовою відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, представника позивача, що відповідає положенню ст.ст. 280-282 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31.08.2016 був укладений договір позики, що підтверджується розпискою про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 5000 доларів США (а.с.7).

Відповідно до курсу Національного банку України станом на 19.03.2019 року заборгованість ОСОБА_2 становить 135 650 (сто тридцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 коп (а.с.8).

Позивачем на адресу відповідача 07.02.2019 направлено письмову вимогу про повернення коштів, однак вона повернулась без вручення, у зв`язку із відсутністю адресата по місцю проживання (а.с.9-13).

Згідно розрахунку розміру процентів від суми позики за договором позики від 31.08.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розмір процентів від суми позики 135650 гривень з 31.08.2016 до 19.03.2019 становить 53 013,13 грн. за обліковою ставкою НБУ (а.с.14).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що між сторонами було укладено договір позики, позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що в еквіваленті станом на 19.03.2019 становить 135650 гривень. Позивач своє зобов`язання виконав належним чином, а відповідач ухиляється від зобов`язання повернути кошти у встановлений строк, позивач звертався з письмовою вимогою про повернення коштів, але безрезультатно. Враховуючи те, що відповідач, не виконала взяте на себе зобов`язання, не надає відомості про причини порушення взятих на себе зобов`язань, а також право позивача отримати проценти за договором позики у розмірі 53013,13 гривень, згідно поданного розрахунку, який складено у відповідності до вимог закону, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1886 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , заборгованість за договором позики від 31.08.2016 у розмірі 135650 (сто тридцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , проценти від суми позики в розмірі 53013 (п`ятдесят три тисячі тринадцять) гривень 13 копійок

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , суму сплаченого судового збору у розмірі 1886 (одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) гривень 64 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: