ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3089/19 Справа № 183/2731/17 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 червня 2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на 4-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором про надання відновлювальної кредитної лінії №29.3/22-7 від 18.12.2007 року, в сумі 252538,99 грн., на корить Банку, шляхом проведення прилюдних торгів, згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оцінної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішити питання судових витрат (а.с.2-4).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року в позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, - відмовлено (а.с.77-82).

Не погодившись з заочним рішенням суду, АТ "Укрсоцбанк" звернулося з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 85-90). В обґрунтування доводів скарги зазначило, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, 29 травня 2017 року, банк змінив строк виконання зобов`язання, що зумовило перебіг позовної давності, а тому висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності є помилковим.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 18 грудня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 29.3/22-7, у відповідності до якого остання отримала кредит у розмірі 100000,00 грн. зі сплатою 14,5 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному цим договором, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 17 грудня 2019 року, на умовах визначених цим договором. Згідно п.1.2. договору Кредит надається позичальнику на споживчі цілі з встановленням іпотеки.

Далі, сторонами кредитного договору було підписано Додаткову угоду №1 від 03.07.2008 року, якою передбачено, що з 01.07.2008 року розмір процентної ставки за користування кредитом встановлено 18,00 процентів річних (а.с.10-11).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 29.3/22-7 від 18.12.2007 року, між позивачем та ОСОБА_1 (іпотекодавцем) 18.12.2007 року укладено іпотечний договір № 22 (а.с.13-15). Згідно п.1.1. договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: 4-х кімнатну квартиру, загальною площею 80,1 кв. м., житловою площею - 50,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі Дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20.10.1999 року Новомосковською державною нотаріальною конторою, за реєстровим номером № 1-4643. Вартість предмету іпотеки за погодженням сторін складає 176750,00 грн.(п.1.2. іпотечного договору).

Згідно п.3.1, 3.2. іпотечного договору, право іпотеки виникає з моменту підписання договору сторонами та нотаріального посвідчення. Право іпотеки припиняється виконанням Іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов`язань за договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених законодавством України.

14.06.2010 АКБ соціалістичного розвитку «Укрсоцбанк», було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства», у зв`язку з чим організаційно правову форму змінено в ПАТ «Укрсоцбанк».

ПАТ «Укрсоцбанк», зі своєї сторони виконав умови взятого на себе зобов`язання і надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі. Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, не виплачувала кредит, у зв`язку з чим, станом на 23.05.2017, має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 92360,58 грн., за відсотками у розмірі 130866,99 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 10318,09 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 18993,33 грн., усього у розмірі 252538,99 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.24-27).

Умовами укладеного між сторонами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору.

З поданої до суду довідки №10.1-87/8800 від 23.05.2017 вбачається, що ОСОБА_1 здійснила останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 12.01.2011 у розмірі 1800,00 грн. (а.с.28).

Відповідно до п.4.3. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.2-3.3.7, 3.3.14-3.3.19 цього договору, порушення позичальником умов договору, визначених п.1.3. цього договору, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (пеню, штраф).

29.05.2017 Банком спрямовано на адресу відповідача письмову вимогу № 59-29 3/22-7 про усунення порушень, а саме сплату в тридцятиденний строк заборгованості по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку на загальну суму 309098,33 грн. В цьому ж листі повідомлено про те, що у разі невиконання вимог про дострокове повернення суми кредиту, буде розпочато звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с.22).

Даних про отримання відповідачем зазначеної вимоги суду не подано. Проте, вже 31 травня 2017 року, в порушення вимог ст. 35 Закону «Про іпотеку», банком за вихідним номером АП/УСБ-17 направлено до суду позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто до спливу тридцятиденного строку, встановленого у письмовій вимозі.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» не обґрунтований та позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості позичальника за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому сплив позовної давності та наявність заяви відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови у позові.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, оскільки відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що згідно умов укладеного кредитного договору кошти надано кошти були надані ОСОБА_1 на споживчі цілі (п.1.1. Договору кредиту). За змістом договору іпотеки квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить іпотекодавцю на підставі дублікату договору купівлі - продажу квартири від 20.10.1999 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 18), тобто квартира, яка є предметом договору іпотеки, придбана відповідачем не за рахунок отриманого кредиту. А тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Однак, висновки суду в частині встановлення необґрунтованості позовних вимог не відповідають дійсним обставинам.

Також суд першої інстанції застосував строку позовної давності.

Відповідно до абз. 3 ст. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відмовляти в задоволені позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності суд має право тільки за обґрунтованих позовних вимог.

Проте, в порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції зазначив і про строк позовної давності і про необґрунтованість позовних вимог.

В зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Як підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, за договором кредитної лінії №29.3/22-7 існує заборгованість та позивач відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим вимоги банку є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, як визначено у ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) існуючого між сторонами договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором іпотеки, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до п.4.3. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.2-3.3.7, 3.3.14-3.3.19 цього договору, порушення позичальником умов договору, визначених п.1.3. цього договору, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (пеню, штраф).

Також встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 здійснила останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 12.01.2011 у розмірі 1800,00 грн. (а.с.28). 29.05.2017, тобто через 6 років, Банком спрямовано на адресу відповідача письмову вимогу № 59-29 3/22-7 про усунення порушень, а саме, сплату в тридцятиденний строк заборгованісті по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку на загальну суму 309098,33 грн. В цьому ж листі повідомлено про те, що у разі невиконання вимог про дострокове повернення суми кредиту, буде розпочато звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с.22).

Стаття 3 Закону України «Про іпотеку» закріплює, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі порушення боржником основного зобов`язання.

Отже, визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами до іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги в кредитному зобов`язанні, яке є основним.

Таким чином, твердження заявника про те, що перебіг строку звернення до суду за захистом порушеного права розпочався після звернення до відповідача з вимогою в 2017 році, є помилковим.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, але в їх задоволенні слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року змінити в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову, відповідно до мотивувальної частини цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: