Справа № 307/461/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Турок Ігоря Степановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 23 жовтня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання правочину купівлі-продажу автомобіля недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у лютому 2018 р.

Просила:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 211040, шасі № НОМЕР_1 , 2011 р. випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який укладено 17 лютого 2016 р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ;

-витребувати у ОСОБА_1 належний позивачеві автомобіль марки ВАЗ 211040 , шасі № НОМЕР_1 , № двигуна НОМЕР_4 , 2011 р. випуску, білого кольору, повна маса 1525 кг.

На обґрунтування позовних вимог указала, що є власником спірного автомобіля, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 від 23.08.2011 р.

24 липня 2014 р. позивачем було видана довіреність ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на представлення інтересів позивача в установах, підприємствах, організаціях і органах ДАІ з питань, пов`язаних із учиненням правочинів щодо користування, експлуатації і продажу (за ціною і умовах на їх розсуд) спірного автомобіля.

20 серпня 2014 р. указана довіреність була скасована.

ОСОБА_3 не повернув позивачеві автомобіль, відтак вона була вимушена звернутися до суду з позовом про витребування транспортного засобу. Рішення Виноградівського районного суду від 13 травня 2016 р. позов ОСОБА_2 про витребування автомобіля було задоволено.

Однак, у ході розгляду справи, а саме - в лютому 2016 р. ОСОБА_3 на підставі договору-купівлі продажу транспортного засобу №2143-2016-500 відчужив належний позивачеві транспортний засіб на підставі скасованої довіреності. Відтак позивач вважає, що її право власності підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування транспортного засобу у ОСОБА_1 .

Рішенням Тячівського районного суду від 23 жовтня 2018 р. позов задоволено: визнано недійсним і скасовано договір купівлі-продажу транспортного засобу від 17 лютого 2016 р. №2143-2016-500, згідно з яким ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 автомобіль марки «ВАЗ 211040», 2011 р. випуску, номер кузову (шасі) - НОМЕР_1 ; витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль марки «ВАЗ 211040», 2011 р. випуску, номер кузову (шасі)- НОМЕР_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Адвокат Турок І.С. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-на момент ухвалення оскаржуваного рішення спірний автомобіль перебував у власності ОСОБА_1 , відтак висновок суду першої інстанції про те, що він є незаконним володільцем, не відповідає дійсності;

-судове рішення, яким було витребувано на користь позивача спірний автомобіль, скасовано апеляційною інстанцією;

-із огляду на суть спірних правовідносин немає підстав вважати, що ОСОБА_3 діяв усупереч волі колишнього власника ОСОБА_2 , оскільки йому не було відомо про скасування довіреності;

- ОСОБА_1 є добросовісним набувачем і власником спірного автомобіля, який вибув із володіння позивача та осіб, яким вона передала майно у володіння, з їхньої волі.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що при продажі спірного автомобіля продавець ОСОБА_3 не мав повноважень його підписувати та діяв поза волею власника спірного автомобіля, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу довіреність від 24 липня 2014 р., згідно з якою ОСОБА_3 мав право продати автомобіль позивача, була скасована 20 серпня 2014 року. При цьому, в указаний період позивач намагалася витребувати спірний автомобіль від ОСОБА_5 і ОСОБА_3 шляхом подачі відповідного позову, який рішенням Виноградівського районного суду від 13 травня 2016 р. було задоволено.

Враховуючи, що спірний автомобіль вибув із володіння власника поза її волею, то в порядку ст.388 ЦК України необхідно витребувати спірне майно у відповідача ОСОБА_1 .

Із матеріалів справи вбачається наступне.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ 211040», 2011 р. випуску, номер кузову (шасі) - НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , його власником є ОСОБА_2 (а.с.13).

Відповідно до договору застави від 23 серпня 2011 р., укладеного між позивачем як заставодавцем із однієї сторони та ТОВ «Авто Просто» як заставодержателем з іншої сторони, передано в заставу ТОВ «Авто Просто» належний на праві власності ОСОБА_2 автомобіль марки «ВАЗ 211040», 2011 р. випуску, номер кузову (шасі)- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.8).

Згідно з довіреністю від 24 липня 2014 р., посвідченою приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Липовенко Н.І., зареєстрованою у реєстрі за №538, ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 і ОСОБА_5 право представляти її інтереси у всіх установах, підприємствах, організаціях, в органах ДАІ, з питань, пов`язаних із учиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу (за ціною та на умовах за їх розсудом) належного їй на праві власності автомобіля «ВАЗ 211040», 2011 р. випуску, номер кузову (шасі)- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.17).

Із витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №27337117 від 20.08.2014 р. убачається, що дія довіреності від 24 липня 2014 р., посвідченої приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Липовенко Н.І., зареєстрованої в реєстрі за №538, припинена 20 серпня 2014 р. (а.с.7).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №2143-2016-500 від 17 лютого 2016 р. ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 автомобіль марки «ВАЗ 211040», 2011 р. випуску, номер кузову (шасі)- НОМЕР_1 , та в подальшому була проведена перереєстрація автомобіля за ОСОБА_1 згідно з його заявою від 25 лютого 2016 р. за №86276032 (а.с.10-11).

Рішенням Виноградівського районного суду від 13 травня 2016 р. витребувано від ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 автомобіль марки LADA 110 4D білого кольору VIN: НОМЕР_6 , зобов`язано ОСОБА_5 і ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні належним їй на праві власності автомобілем марки LADA 110 4D білого кольору VIN: НОМЕР_6 (а.с.5-6, 43-44).

Згодом указане рішення постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 р. було скасовано у зв`язку з тим, що справу було розглянуто в неналежному суб`єктному складі, а саме: до участі в справі не було залучено ОСОБА_1 - власника спірного автомобіля на той момент (а.с.149-152).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.Частиною 3 статті 203 цього Кодексу передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.На підставі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами, посвідченими нотаріально; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку.

Згідно з ч.1 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

У справі, що розглядається, спір виник з приводу визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля і витребування позивачем належного їй автомобіля у відповідача.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки на момент його укладення ОСОБА_3 не мав повноважень його підписувати через те, що довіреність, на підставі якої ОСОБА_3 набув таке право, вже була скасована в нотаріальному порядку. Відтак, він діяв поза волею власника автомобіля - ОСОБА_2

Наслідком визнання недійсним договору купівлі-продажу стало витребування спірного автомобіля у відповідача на підставі ст.388 ЦК України.

Довід апеляційної скарги про те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення спірний автомобіль перебував у власності ОСОБА_1 , відтак висновок суду першої інстанції про те, що він є незаконним володільцем не відповідає дійсності та не заслуговує на увагу, оскільки спірний автомобіль вибув у володіння відповідача поза волею позивача, відтак остання має законне право на витребування спірного автомобіля.

Довід апеляційної скарги про те, що судове рішення, яким було витребувано на користь позивача спірний автомобіль, скасовано апеляційною інстанцією, не має жодного правового (преюдиційного) значення у спірних правовідносинах, оскільки скасування судового рішення відбулося виключно з процесуальних підстав.

Довід апеляційної скарги про те, що не має підстав вважати, що ОСОБА_3 діяв усупереч волі колишнього власника ОСОБА_2 , оскільки йому не було відомо про скасування довіреності, є необґрунтованим, оскільки довіреність, на підставі якої ОСОБА_3 мав право на продаж спірного автомобіля, була скасована в нотаріальному порядку, відтак під час укладення спірного договору купівлі-продажу ця обставина не могла бути невідомою для сторін правочинну.

Твердження апелянта про те, що він є добросовісним набувачем і власником спірного автомобіля, і останній вибув із володіння позивача та осіб, яким вона передала майно у володіння, з їхньої волі суперечить обставинам справи та письмовим доказам.

Спірний автомобіль вибув із власності позивача на підставі довіреності від 24.07.2014 р., яка 20.08.2014 р. була скасована в нотаріальному порядку, про що є відповідні дані в Єдиному реєстрі довіреностей. Відтак, договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 17 лютого 2016 р. було укладено поза волею власника автомобіля. Протилежного апелянтом не доведено.

Тобто, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Турок Ігоря Степановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Тячівського районного суду від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повне судове рішення складено 16 вересня 2019 р.

Судді: