Єдиний унікальний номер 227/5127/18 Номер провадження 22-ц/804/1666/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Разпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року у цивільній справі № 227/5127/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (суддя першої інстанції Любчик Василина Миколаївна), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 31.07.1980 року вона працевлаштувалася до «Іловайської дистанції сигналізації та зв`язку» «Донецької залізниці».

11.07.2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок вона продовжувала працювати у Виробничому підрозділі «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

У подальшому роботодавцем їй було повідомлено про скорочення штату, у зв`язку з чим 10.07.2017 року видано наказ структурного підрозділу ПАТ «Українська залізниця» № 6232/ДН-ОС про її звільнення на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак, у день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок, а сума заборгованості по теперішній час не погашена.

Таким чином, ПАТ «Українська залізниця» має перед нею не погашену заборгованість із заробітної плати, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до розрахунків заробітної плати за березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року, що виданий позивачу у виробничому підрозділі структурного підрозділу «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» розмір заборгованої їй заробітної плати складає: березень 2017 року - 5162,92 грн.; квітень 2017 року - 3445,35 грн.; травень 2017 року 3445,35 грн.; червень 2017 року - 0 грн.; липень 2017 року 13890,41 грн.

Загальна сума заборгованості за вказаний період часу складає 25994,03 грн. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

У зв`язку з тим, що ПАТ «Українська залізниця» дотепер не здійснила погашення наявної заборгованості із заробітної плати, на розмір цієї заборгованості необхідно нараховувати компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, яка складає 3275,67 грн.

Позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 25994,03 грн. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів); компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3275,67 грн. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2017 року і по день ухвалення рішення судом (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 23289,39 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 3275,67 грн.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з сум, що підлягають стягненню, податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 640,76 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено..

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду 21 травня 2019 року.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано та безпідставно, не в повній мірі встановлені обставини, що мають істотне значення.

Згідно з Науково-правовим висновком Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 пункту 7, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 Кірова АДРЕСА_3 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно зі ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Відповідач просив Донецький апеляційний суд рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року по справі № 227/5127/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 08 липня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 174,184,185,186), копія апеляційної скарги відповідача позивачем по справі отримана (а.с. 184,185). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив з додатками від представника позивача по справі (а.с. 176-183).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 липня 2019 року справу призначено до розгляду на 31 липня 2019 року.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 2, а.с. 209-210).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явилися, надіслали до суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність (том № 2, а.с. 195-197).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що у період з 31 липня 1980 року по 17 липня 2017 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

31 липня 1980 року позивача було прийнято до «Іловайської дистанції сигналізації і зв`язку» Донецької залізниці» у якості електромонтера; на підставі наказу № 198 від 11 червня 2009 року «Іловайська дистанція сигналізації і зв`язку» перейменоване на «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ДП «Донецька залізниця»; згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15 квітня 2016 року «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

На підставі долученого до матеріалів справи наказу (розпорядження) № 6232/ ДН-ос від 10 липня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади електромеханіка дільниці ІІ групи бригади з ремонту пристроїв сигналізації, централізації та блокування ВП «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 27 днів відпустки.

До матеріалів справи долучено копії розрахунків заробітної плати з яких вбачається, що за березень 2017 року всього нараховано 5162,92 грн., сума до виплати 4105,47 грн.; квітень 2017 року всього нараховано 3445, 35 грн., сума до виплати 2739, 69 грн., травень 2017 року всього нараховано 3445,35 грн., сума до виплати 2739,69 грн.; червень 2017 року всього нараховано 0.00 грн.; липень 2017 року всього нараховано 13890.41 грн., (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 27 днів відпустки), сума до виплати 11221,70 грн.

Також, позивач долучила до матеріалів справи копію розрахунку оплати відпустки, копію розрахунку оплати середньої зарплати, копії табелів обліку використання робочого часу за березень 2017 року липень 2017 року..

При звільненні з підприємства остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі, з яких вбачається, що за період березень 2017 року - липень 2017 року нараховано 25944,03 грн., у строки, встановлені частиною 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства, як при звільненні, так і на час розгляду справи судом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки 12 липня 2017 року позивач отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у сумі 2654,64 грн. без урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів, через касу у м. Лиман Донецької області (до видачі 2113,93 грн.), що підтверджується копією видаткового касового ордеру № 2371 від 19 вересня 2017 року, стягненню підлягає сума заборгованості у розмірі 23289,39 грн..

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 3275,67 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 15 березня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпПУ передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпПУ, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року до вимоги по стягненню заробітної плати, є безпідставними, оскільки Науково-правовий висновок підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують відсутність вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з робітниками внаслідок вказаних подій.

Що стосується виплати заробітної плати, то відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна