Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 234/8543/15-ц

провадження № 61-16427св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Донецької області від 06 березня 2017 року у складі суддів: Тимченко О. О., Дундар І. О., Корчистої О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зазначав, що відповідно до державного актf від 30 жовтня 1997 року йому на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 . На належній йому земельній ділянці незаконно проживає ОСОБА_2 . З урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення земельної ділянки від житлового будинку «А-1», літньої кухні «Б», сараю з підвалом «В», сараїв «Ж, Г, З», убиральні «Д», гаражу «Е», які розташовані за адресою: адресою: АДРЕСА_1 .

25 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в обґрунтування якого послався на те, що 16 вересня 2011 року за договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 . В подальшому з метою приватизації земельної ділянки АДРЕСА_1 він звернувся до Біленківської селищної ради, де йому повідомили, що у 1997 року вона вже була приватизована ОСОБА_1 на підставі рішення Біленківської селищної ради від 30 вересня 1997 року та що ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю. Враховуючи те, що відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності на землю під будинком, просив суд скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суд першої інстанції переглядав справу неодноразово, останнім рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0700 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , виданий 30 жовтня 1997 року на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Біленьківської селищної Ради від 30 вересня 1997 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будинок АДРЕСА_1 зведено до набуття ОСОБА_2 права власності на нього, а тому позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є безпідставним. Зустрічний позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 придбав будинок у ОСОБА_3 , перехід права на землю від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відбувся на підставі статті 377 ЦК України, 120 ЗК України, проте земельна ділянка під ним належить ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд переглядав справу неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 06 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовів відмовлено з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Тобто, після придбання 16 вересня 2011 року житлового будиноку до ОСОБА_2 фактично перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок. ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, які саме норми земельного та іншого матеріального права порушив орган виконавчої влади під час прийняття рішення про передачу 30 вересня 1997 року у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки. Крім того, права ОСОБА_2 на час видачі державного акту не були порушені.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 . просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд відмовив у задоволенні його позову без урахування вимог статті 120 ЗК України, відповідно до якої особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Крім того, апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

(2) Позиція ОСОБА_1 .

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що він є власником спірної земельної ділянки, судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні його позову.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що ОСОБА_1 03 листопада 1983 року придбав у ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 600 кв. м.

В подальшому ОСОБА_1 на підставі рішення Біленківської селищної ради від 30 вересня 1997 року передано у приватну власність земельну ділянку прощею 0,0700 га в межах згідно з планом за адресою: АДРЕСА_1 , про що видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстровано у реєстрі за № 1078.

Згідно договору купівлі-продажу № 222 від 15 червня 1999 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_10 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла.

Рішенням Краматорського міського суду від 26 квітня 2011 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_10 з 29 вересня 1989 року по 16 серпня 2010 року.

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 липня 2011 року ОСОБА_3 належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

16 вересня 2011 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Уваровою Г. І. за реєстровим № 1-6608, придбав у ОСОБА_3 жилий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 грудня 2012 року та додаткове рішення цього суду про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсними скасоване рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 грудня 2013 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу жилого будинку відмовлено.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно із статтею 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Апеляційний суд врахував зміст наведених положень та з урахуванням встановлених у справі обставин дійшов висновку про те, що з придбанням 16 вересня 2011 року житлового будинку ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку, на якій розміщений цей житловий будинок.

Право власності на спірну земельну ділянку належить ОСОБА_2 в силу вимог статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України, застосування яких підтверджує перехід земельної ділянки по АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 без необхідності скасування правовстановлюючих документів ОСОБА_1 на землю.

Скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , матиме наслідком перехід земельної ділянки по АДРЕСА_1 у порядку статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України до ОСОБА_2 не на праві власності, а на праві користування.

Таким чином, доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Щодо посилань у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, також не становлять підставу скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої існтанції пов`язана із відсутністю у заявника повного тексту судового рішення, необхідного для визначення підстав його оскарження.

Апеляційний суд поновив пропущений строк в межах юрисдикційних повноважень та без порушення принципу юридичної визначеності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги та висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв