Справа № 492/2028/18
Провадження № 2/492/124/19
12 лютого 2019 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області в складі:
Головуючого судді Череватої В.І.,
за участю секретаря судового засідання Каширної О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в м. Арцизі Одеської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
10.12.2018 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 39 946,75 гривень, за кредитним договором № б/н від 11.02.2014 року. Стягнути з відповідача судові витрати.
Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 11.02.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2 800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав належним чином, заборгованість не погасив. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 21.12.2018 року провадження у справі відкрито та її розгляд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився (викликався в судове засідання на 09.01.2019 року та 12.02.2019 року). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 281 ЦПК України Арцизьким районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Крім того, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України, главою 71, параграфом 2, про кредитний договір.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.02.2014 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2 800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов кредитного договору ОСОБА_1 нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобовязань відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору.
У порушення умов договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.
Судом встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства та Умов та правил надання банківських послуг належним чином свої зобовязання з повернення чергової частки кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконував та не здійснював повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем.
У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 27.11.2018 року та відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач має заборгованість у розмірі 39 946,75 гривень,яка складається з наступного:
-12 527,87 гривень тіло кредиту;
- 5 746,58 гривень нараховано відсотків за користування кредитом;
- 19 293,88 гривень нараховано пені;
а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
-500,00 гривень штраф (фіксована частина);
-1 878,42 гривень штраф (процентна складова).
Разом з цим, суд не погоджується з вимогою позивача, що стосується стягнення суми штрафів з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Частина 1 ст. 550 ЦК України передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.
За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).
Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Отже, головним критерієм в оцінці правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того самого виду порушення.
Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 гривен. Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https//privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.
Тобто, умовами кредитного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення але не менше встановленого договором (наказів банку) розміру пені за місяць з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль.
Умовами договору, а саме пунктом 2.1.1.5.6. передбачено у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку.
У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6. Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 гривень + 5 % від суми позову.
Тобто застосування і штрафу і пені повязано з порушенням позичальником строків виконання грошових зобовязань за договором.
Суд не погоджується з доводами Банку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) в сумі 1 878,42 гривень та виходить з наступного.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Cуд відмовляє у вимогах про стягнення штрафів, як різновиду неустойки у звязку з їх необґрунтованістю та невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України (подвійна відповідальність за одне й те саме порушення).
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а відтак про безпідставність вимог банку в цій частині.
Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003цс 15 від 21.10.2015 року.
Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку суд не вбачає.
Як вбачається з розрахунку, наданого суду АТ КБ «Приватбанк» відповідачу за порушення зобовязання нараховані як пеня так і штраф, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а відтак про безпідставність вимог банку в цій частині.
У звязку з зазначеним приходить до висновку, що вимоги про стягнення штрафу в сумі 2 378,42 гривень (500,00 гривень штраф (фіксована частина) + 1 878,42 гривень штраф (процентна складова) не можуть бути задоволені судом.
Суд вважає, що відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Частина 1 ст. 550 ЦК України передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно до ст. 1048 ЦК України кредитор має право на одержання від позичальника відсотків нарахованих на суму боргу до дня його повернення. Розмір та порядок одержання відсотків встановлюється договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановленому договором.
Відповідач свої зобовязання по кредитному договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом, належним чином не виконав, остаточну заборгованість досі не погасив, у звязку з чим і виникла заборгованість перед позивачем.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.
Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 568,33 гривень, відмовивши позивачу в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафів.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого.
Згідно із положенням ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставки судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальна сума заявлених позивачем вимог складає 39 946,75 гривень, судовий збір сплачений в сумі 1 762,00 гривень (а.с. 31). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимог на загальну суму 37 568,33 гривень.
Виходячи з приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з огляду на часткове задоволення позову, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 1 762,00 гривень, що буде відповідати вимогам щодо ставки судового збору, який сплачується за майнову позовну юридичною особою, яка не може бути меншою від 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вимогам щодо пропорційного покладення на сторони суми судового збору від розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 264, 265, 273, 274, 279, 280-289, 354 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 509, 510, 526, 527, 611, 612, 623, 624, 625, 1046-1049,1052, 1054 ЦК України (16.01.2003р.), суд -
Позовні вимоги Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
-12 527,87 гривень тіло кредиту;
- 5 746,58 гривень нараховано відсотків за користування кредитом;
- 19 293,88 гривень нараховано пені.
В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми штрафів, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 12 лютого 2019 року.
СУДДЯ
Арцизького районного суду ОСОБА_3