1Справа № 335/6137/19 2/335/2006/2019
17 вересня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Жечевої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа Комунарський відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визначення частки майна у спільній сумісній власності подружжя та зняття арешту з майна, -
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа Комунарський відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визначення частки майна у спільній сумісній власності подружжя та зняття арешту з майна, в якому зазначала наступне.
З 31.08.1974 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі та проживають однією сім`єю. Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2012 року визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_4 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 - 32 371,63 грн. матеріальної шкоди, 8 000,00 грн. - оплату послуг адвоката та 500 000,00 грн. моральної шкоди, а всього 540 371,63 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 щомісячно на утримання старшої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 6 985,65 грн. до закінчення навчання в Запорізькому національному університеті в травні 2012 року та на утримання молодшої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 6 985,65 грн. до повноліття доньки-до 21.01.2020 року.
Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Алімової Є.А. від 16.04.2019 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 ..
17.02.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи, що покупцем за договором купівлі-продажу виступав ОСОБА_3 , право власності на всю квартиру в цей час зареєстровано за ОСОБА_3 (договір купівлі-продажу додається).
26 травня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був придбаний автомобіль ЗАЗ 110207, № кузову НОМЕР_1 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Право власності на зазначений автомобіль також було зареєстровано на ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 60,70 СК України, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, однак зареєстровано за ОСОБА_3 і на нього накладено арешт. Отже, позивач позбавлена можливості розпоряджатися своєю часткою в спільному з ОСОБА_3 майні, що є грубим порушенням її права власності. В разі відмови у відкритті провадження по справі згодом належні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності квартира та автомобіль будуть реалізовані через прилюдні торги, чим буде грубо порушено право позивача на належну їй частку в спільній сумісній власності, тому позивач просить суд визначити частку ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 як Ѕ, визначити частку ОСОБА_1 в автомобілі ЗАЗ 110207, № кузову НОМЕР_3 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , як Ѕ та зняти арешт з Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та 54 частки автомобіля ЗАЗ 110207, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 01.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у відсутність та відзиву на позов не надано.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.
У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що з 31 серпня 1974 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі та проживають однією сім`єю ,що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 31.08.1974р.
Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2012 року визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_4 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 - 32 371,63 грн. матеріальної шкоди, 8 000,00 грн. - оплату послуг адвоката та 500 000,00 грн. моральної шкоди, а всього 540 371,63 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 щомісячно на утримання старшої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 6 985,65 грн. до закінчення навчання в Запорізькому національному університеті в травні 2012 року та на утримання молодшої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 6 985,65 грн. до повноліття доньки-до 21.01.2020 року.

Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Алімової Є.А. від 16.04.2019 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 .(а.с.17)

17 лютого 2017 року ОСОБА_3 придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 17.02.2017 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С.

Покупцем за договором купівлі-продажу виступав ОСОБА_3 , право власності на всю квартиру в цей час зареєстровано за ОСОБА_3 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 80649129, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,26 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м., на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С.

26 травня 2017 року ОСОБА_3 придбаний автомобіль ЗАЗ 110207, № кузову НОМЕР_1 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Право власності на зазначений автомобіль також було зареєстровано на ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Отже, квартира АДРЕСА_2 придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, із наявної у матеріалах справи копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , відомо, що 26.05.2017 року, тобто під час перебування сторонами у шлюбі, за ОСОБА_3 був зареєстрований транспортний засіб автомобіль марки ЗАЗ 110207, № кузову НОМЕР_1 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Таким чином, автомобіль марки ЗАЗ 110207, № кузову НОМЕР_1 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В пунктах 14, 15 Постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 Пленум Верховного Суду України роз`яснив наступне: вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна, суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист.

При розгляді позову одного з подружжя про зняття арешту з належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя судам необхідно враховувати, що відповідно до статей 60, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи інтереси дітей або непрацездатних повнолітніх дітей, які з ним проживають, або інші обставини, що мають істотне значення за визначених законом умов, зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно або ж витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, то у такому разі його частка може бути зменшена. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Майно, набуте кожним із подружжя під час їх окремого проживання після фактичного припинення шлюбних відносин, суд може визнати особистою приватною власністю кожного з них.

Майно, набуте кожним із подружжя за час режиму окремого проживання, встановленого рішенням суду, не вважається набутим у шлюбі (частина друга статті 120 СК).

Розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділене суд визначає з урахуванням усього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом із цим на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису, так і майно, що не підлягало опису. Зазначені обставини згідно зі статтею 60 ЦПК зобов`язана довести та сторона, яка посилається на них як на підставу своїх вимог чи заперечень, зокрема, поданням відповідних належних і допустимих доказів, заявленням клопотання про забезпечення позову з метою додаткового опису майна тощо.

У справах про зняття арешту з майна, що становить спільну сумісну власність членів сім`ї, частка боржника визначається відповідно до правил статті 357 ЦК.

Виходячи із змісту частини четвертої статті 61 ЦПК, сама по собі вказівка у вироку суду про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію незалежно від підстав її застосування не позбавляє заінтересованих осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.

Якщо згідно з вироком підлягає конфіскації конкретне майно, що становить спільну сумісну власність подружжя, членів сім`ї, позови інших суб`єктів спільної сумісної власності про виключення з опису їх частки цього майна можуть бути задоволені за умови, що вартість іншого сумісного майна, яке залишилось, менша, ніж припадає на їх частку. У цьому випадку суду слід враховувати роз`яснення, надані у пункті 1 цієї постанови.

Судом встановлено, що дійсно за час зареєстрованого шлюбу між сторонами, ними було придбано у спільну сумісну власність подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль ЗАЗ 110207, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які були зареєстровані за ОСОБА_3 , але згідно з ст.ст. 60,61,68,70 СК України належить до спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з того, що майно, набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, домовленості між сторонами по справі не було, шлюбний договір не укладався, при поділі цього майна, частки кожного з подружжя є рівними, а тому з врахуванням зазначених обставин та відсутності заперечень з боку відповідачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення і суд доходить висновку про визначення розміру належної позивачу частки в спільному з ОСОБА_3 майні подружжя, а саме, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобілі ЗАЗ 110207, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також про зняття арешту з 1/2 частки вказаного майна, оскільки накладенням арешту на все вищезазначене майно порушується право власності позивача на належні їй частки в квартирі та автомобілі.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачам надавався строк на надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , третя особа Комунарський відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визначення частки майна у спільній сумісній власності подружжя та зняття арешту з майна, задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , як Ѕ.

Визначити частку ОСОБА_1 в автомобілі ЗАЗ 110207, № кузова НОМЕР_6 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , як Ѕ.

Зняти арешт з Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та з Ѕ частини автомобіля ЗАЗ 110207, № кузова НОМЕР_6 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 20 вересня 2019 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова