ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року

м.Черкаси

справа 711/139/18 провадження № 22-ц/821/707/19
категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання батьківства, у складі: головуючого судді Казидуб О. Г., дата складання повного тексту рішення 05 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

10 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що він з вересня 2015 року проживав однією сім`єю без укладення шлюбу з ОСОБА_3 .

Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .

Вважає, що ОСОБА_4 є його сином, оскільки у свідоцтві про народження сина у графі «по батькові» вказано - « ОСОБА_4 ».

В той період часу коли ОСОБА_3 , здійснювала актовий запис, позивач знаходився під вартою в СІЗО м. Черкаси, а тому на яке прізвище відповідач записала дитину йому було не відомо, дізнався він про це лише у жовтні 2017 року.

Строк позовної давності ним був пропущений з поважних причин, оскільки в Придніпровському районному суді м. Черкаси розглядалася справа в порядку окремого провадження про встановлення факту батьківства, однак відповідач не з`являлася до суду у зв`язку з чим заяву було залишено без розгляду.

ОСОБА_1 просив суд поновити строк позовної давності, так як він був пропущений з поважних причин. Визнати його батьком ОСОБА_4 Прізвище сину у свідоцтві про народження змінити з « ОСОБА_6 » на прізвище « ОСОБА_7 », а в графі батько записати - « ОСОБА_1 ».

Призначити судово - генетичну експертизу на проведення тесту ДНК та поставити питання - чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язати ОСОБА_3 надати дитину для проведення тесту ДНК.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2019 року позов задоволено частково. Поновлено строк позовної давності ОСОБА_1 .

Визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4

В актовому записі від 10 грудня 2016 року № 1391 про народження ОСОБА_4 змінено відомості про батька, зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що причини пропуску строку звернення до суду є поважними, а тому підлягають поновленню.

Крім того, суд врахував, що кровну спорідненість між позивачем та дитиною ОСОБА_4 можливо встановити шляхом проведення судово-генетичної експертизи, яка була призначена, проте не відбулася через неявку відповідача до експертної установи. Позивач є біологічним батьком ОСОБА_4 , оскільки з вересня 2015 року позивач з відповідачем мали незареєстровані у встановленому законом порядку сімейні стосунки. Під час спільного проживання у них народився син, якого було зареєстровано актовим записом від 10 грудня 2016 року № 1391, як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 22 квітня 2019 року, ОСОБА_3 посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема тим, що позовна заява подана з порушенням строку позовної давності і підстави для його поновлення відсутні.

Скаржницею зазначено, що вони з позивачем дійсно певний час мали стосунки, однак через його кримінальне минуле та майбутнє, вони були припинені. Позивач у неї перебував лише дві ночі, весь інший час проживав за іншою адресою, або утримувався у СІЗО. За період, коли позивач перебував в місцях тимчасового тримання під вартою, а це орієнтовно січень 2016 року, вона познайомилася з іншим чоловіком, якого також звали Ігор, з яким вона мала стосунки.

З позивачем спільне господарство не вела, спільного бюджету не мала та подружжям, в розумінні статті 74 СК України, вони не були. Під час вагітності та в період родів вона самостійно несла всі витрати по утриманню себе та дитини.

Посилання суду стосовно того, що відсутні докази, що позивач здійснює фізичний та психологічний вплив, не відповідають дійсності, оскільки адвокату надавалися документи які підтверджували дані факти (звернення до поліції) для подання їх до суду.

Також, покази свідка вказують лише на те, що ОСОБА_1 бачили біля її будинку, а про те, що сторони проживали разом цей свідок не свідчив.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 21 травня 2019 року з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду справи.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2019 року у даній справі в частині визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4 та в частині зміни відомостей про батька в актовому записі № 1391 від 10 грудня 2016 року про народження ОСОБА_4 скасовано.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1 057 грн. 21 коп.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Чубин О.М., задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 21 травня 2019 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим справа, після скасування рішення суду апеляційної інстанції, надійшла на його розгляд.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року вказану справу призначено до розгляду на 20 листопада 2019 року на 12:00 год. з повідомленням учасників про дату, час та місце розгляду справи, в подальшому на 04 грудня 2019 року на 11:00 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Свідоцтва серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 10 грудня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1391. У графі мати вказано - ОСОБА_3 . У графі батько - ОСОБА_8 (а.с.109).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, довідкою про доставку SMS повідомлення та повідомленням на сайті суду, проте в судове засідання не з`явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника адвоката Давигору С. А., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає приведеним вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доведення цих обставин можливе на підставі доказів, перелічених у ч. 2 ст. 76 ЦПК України, до яких належить і висновок експерта.

Визначення походження дитини регламентовано главою 12 СК України.

За змістом ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Частиною 1 ст. 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частини 1 та 2 ст. 128 СК України передбачають, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

У відповідності до ч. ч. 3 та 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили, суд оціню належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза) (ст. 109 ЦПК України).

За змістом п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Доказами у справі про встановлення батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 указував, що строк звернення до суду ним був пропущений з тих підстав, що в цей час він перебував під вартою, що підтверджується ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2017 року, а відомо йому про запис у свідоцтві про народження дитини стало лише у жовтні 2017 року.

26 жовтня 2017 року він звертався до суду із заявою про встановлення батьківства (а.с.8 - 9), ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2018 року його заява на підставі ч. 6 ст. 159 ЦПК України була залишена без розгляду (а.с. 10).

З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 10 січня 2018 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення ОСОБА_1 строку позовної давності, в наслідок чого вимоги апеляційної скарги в цій частині не підлягають до задоволення.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції, зокрема, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 березня 2018 року, у справі було призначено судово-генетичну експертизу на проведення тесту ДНК проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (т. 1 а.с. 49).

02.05.2018 на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи було повернуто цивільну справу та у відповідному листі викладено прохання забезпечити явку сторін та дитини для відбору зразків крові, який відбудеться 08.06.2018 об 11 год. в приміщенні відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Також зазначено, що явка вказаних осіб повинна бути обов`язково одночасною (т. 1 а.с. 57).

Даних про надіслання судом сторонам повідомлення про виклик до експертної установи для відібрання зразків на 08.06.2018 та відповідно його отримання матеріали справи не містять.

Згідно електронного повідомлення від 19.06.2018 ОСОБА_1 08.06.2018 для відбору зразків крові з`явився, ОСОБА_3 з дитиною не з`явилась, в наслідок чого експерта установа просила суд забезпечити явку даних осіб на 20.07.2018 на 11 год. 30 хв. (т. 1 а.с. 60).

25.06.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси на адресу сторін було направлено повідомлення про виклик до експертної установи на 20.08.2018 на 11 год. 30 хв. (т. 1 а.с. 61).

Дане повідомлення було отримане ОСОБА_3 03.07.2018 (т. 1 а.с. 66).

Отримання лише одного виклику до експертної установи визнається самою ОСОБА_3 , про що нею зазначено в апеляційній скарзі.

27 липня 2018 року завідувач відділення судово-медичної генетичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи - Юрченко О. В. направив листа про неможливість проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 на неодноразові призначення дати відбору зразків крові не з`явилася (т. 1 а.с. 67).

Водночас матеріали справи не містять даних про те, що і сам позивач ОСОБА_1 з`являвся 20.07.2018 до експертної установи для відбору зразків крові, так як наявне в матеріалах справи судове повідомлення від 25.06.2018 про виклик останнього в експертну установу для відбору зразків крові повернувся до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (т. 1 а.с. 64, 65). А тому висновок про те, що проведення експертизи не відбулося саме з підстав неявки до експертної установи ОСОБА_3 є передчасним.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи судове рішення апеляційної інстанції вказав на те, що апеляційний суд не врахував, що судово-генетична експертиза не була проведена, як зазначила відповідач ОСОБА_3 у відзиві на касаційну скаргу, у зв`язку з хворобою сина та не роз`яснив сторонам права щодо призначення експертизи.

Враховуючи, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, при цьому не повідомив суд про поважність причин такої неявки, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути приведені недоліки, роз`яснити сторонам право щодо призначення судово-генетичної експертизи та призначити таку експертизу.

Колегія суддів враховує те, що у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, за правилами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на при припущеннях.

Рішення суду першої інстанції мотивоване і тим, що позивач є біологічним батьком ОСОБА_4 , оскільки з вересня 2015 року він з відповідачкою мали незареєстровані у встановленому законом порядку сімейні стосунки, а під час спільного проживання у них народився син, якого було зареєстровано актовим записом від 10 грудня 2016 року № 1391, як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів не погоджується з приведеним висновком суду, з огляду на наступне.

Так, дійсно для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують, зокрема, спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання.

Проте матеріали справи приведених доказів не містять.

Так, позивач стверджуючи те, що він являється батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звертаючись до суду 10 січня 2018 року не надав суду жодного доказу того, що він утримує дитину матеріально, бере участь в її розвитку та вихованні. Відсутні такі докази і на час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

У свою чергу покази свідка ОСОБА_9 , який був допитаний у суді першої інстанції, не містять жодних посилань на події в часі та не є тим доказом який може в повній мірі підтверджувати факт походження дитини від позивача.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду відповідач заперечувала, що позивач є біологічним батьком її дитини.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, відсутність клопотань позивача, щодо проведення процесуальних дій направлених на доведення факту батьківства, поданих до суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4 , та зміни відомостей про батька в актовому записі № 1391 від 10 грудня 2016 року про народження ОСОБА_4 , як постановлене при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову у цій частині.

У відповідності до ч. ч. 1 та 13 ст. 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, понесені ОСОБА_3 судові витрати на оплату судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 21 коп. підлягають стягненню з ОСОБА_1 на її користь

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 838, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2019 року в частині визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4 , та зміни відомостей про батька в актовому записі № 1391 від 10 грудня 2016 року про народження ОСОБА_4 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1057 грн. 21 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак