Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 199/9334/15-ц

провадження № 61-32141св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заинтересована особа- державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України Кисельова Богдана В`ячеславовича,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2017 року в складі судді Богун О. О. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року в складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., та касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України (далі - Амур-Нижньодніпровський ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області) Кисельова Б. В.

Скарга мотивована тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 січня 2016 року у справі № 199/9334/15 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_2 суму сплаченої орендної плати у розмірі 33 295 грн та суму судового збору.

На виконання рішення суду у справі № 199/9334/15 видано виконавчий лист, який було пред`явлено для виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Державним виконавцем 17 травня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Постановою від 17 травня 2016 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на відчуження його майна.

Представником стягувача 14 вересня 2016 року подано клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. 22 вересня 2016 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що жодних дій щодо звернення стягнення на наявне майно боржника державним виконавцем не проводиться, не здійснюється опис майна, не проводиться оцінка майна та не проводяться дії щодо організації реалізації наявного майна у боржника.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність державного виконавця незаконною; зобов`язати державного виконавця здійснити заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо стягнення майна боржника для виконання судового рішення.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2017 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Б. В.

Зобов`язано державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Кисельова Б. В. здійснити заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», щодо стягнення майна боржника для виконання судового рішення від 14 січня 2016 року по справі №199/9334/15 (2/199/529/16) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не було вжито заходів щодо виявлення рахунків боржника, отримання інформації з відповідних реєстрів, перевірки декларацій про доходи боржника шляхом направлення відповідних запитів з метою визначення дійсного майнового стану боржника (включаючи наявність в нього корпоративних прав).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що доводи щодо відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення, є помилковим та спростовується нормами Закону України «Про виконавче провадження» та встановленими судом обставинами. Державним виконавцем не проводилися належним чином виконавчі дії щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, вважаючи, що апеляційним судом було скасовано ухвалу місцевого суду та відмовлено в задоволенні скарги, тому вважав постанову суду апеляційної інстанції незаконною та просив її скасувати.

Касаційна скарга Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області мотивована тим, що він належним чином та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконував свої обов`язки під час виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Разом з тим, відповідно до частини сьомої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється.

Так, мінімальна заробітна плата з 01 січня 2017 році відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» становить 3 200 грн, отже 20 розмірів мінімальної заробітної плати становить 64 000 грн, що менше стягнутої за рішенням суду заборгованості у розмірі 33 295 грн.

Разом з тим 62/100 частин домоволодіння на АДРЕСА_1 є єдиним житлом боржника, тому державний виконавець обґрунтовано не здійснював звернення стягнення на це житло.

Судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права.

Разом з тим, виконавче провадження було закрито, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 04 жовтня 2016 року, тому суд не міг задовольнити скаргу у цій справі.

Доводи інших учасників справи

У липні 2018 року Амур-Нижньодніпровський ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області подав до суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , зазначивши, що ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2017 року не була направлена державному виконавцю, який не був присутнім під час постановлення цієї ухвали, тому строк на апеляційне провадження пропущений з поважних причин.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду відзив на касаційну скаргу Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, зазначивши, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу від 04 жовтня 2016 року була скасована ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 липня 2017 року у справі, яка набрала законної сили.

Безпідставними є посилання на розмір мінімальної заробітної плати у 2017 році, оскільки виконавче провадження було відкрито 17 травня 2016 році та саме у 2016 році державний виконавець зобов`язаний був виконати рішення суду та керуватися законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин.

ОСОБА_1 вказував, що йому було помилково направлено невірний текст постанови апеляційного суду, а отримавши постанову з Єдиного державного реєстру судових рішень та ознайомившись з її змістом, вважав постанову законною та обґрунтованою, просив залишити її в силі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 липня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У серпні 2018 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відмову від касаційної скарги, в якій заявник просив закрити касаційне провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 396 ЦПК України.

На адресу ОСОБА_1 було неодноразово направлені листи, в яких запропоновано заявнику підтвердити, чи дійсно він має намір відмовитися від касаційної скарги, надавши відповідну заяву (засвідчену нотаріально тощо), та розуміє юридичні наслідки вказаної процесуальної дії - закриття касаційного провадження у справі. Вищевказаний лист ОСОБА_1 було отримано, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів касаційного провадження.

Оскільки до суду касаційної відповіді на вказані листи не надійшли, то касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року підлягає розгляду колегією суддів відповідно до вимог чинного законодавства.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року у справі № 199/9334/15, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Вказаним судовим рішення стягнуто з ОСОБА_2 суму сплаченої орендної плати у розмірі 33 295 грн та суму судового збору.

На виконання рішення суду у справі № 199/9334/15 видано виконавчий лист, який було пред`явлено для виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Державним виконавцем 17 травня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Постановою від 17 травня 2016 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на відчуження його майна.

Представником стягувача 14 вересня 2016 року подано клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 22 вересня 2016 року було встановлено, що визначених Законом України «Про виконавче провадження» дій щодо звернення стягнення на наявне майно боржника державним виконавцем не проводилося, не здійснювався опис майна, не проводилася оцінка майна та не проводилися дії щодо організації реалізації наявного майна у боржника.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено вище, визначених Законом України «Про виконавче провадження» дій щодо звернення стягнення на наявне майно боржника державним виконавцем не проводилося, не здійснювався опис майна, не проводилася оцінка майна та не проводилися дії щодо організації реалізації наявного майна у боржника.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що наявні правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не було вжито заходів щодо виявлення рахунків боржника, отримання інформації з відповідних реєстрів, перевірки декларацій про доходи боржника шляхом направлення відповідних запитів з метою визначення дійсного майнового стану боржника (включаючи наявність в нього корпоративних прав).

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, що стягнута рішенням суду заборгованість менша 20 розмірів мінімальної заробітної плати у 2017 році, тому відповідно до частини сьомої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для звернення стягнення на єдине житло боржника, оскільки вказана норма набрала законної сили з 05 жовтня 2016 року.

Разом з тим, виконавче провадження розпочато до набрання чинності вказаним Законом та на момент звернення до суду зі скаргою жодних дій державним виконавцем відповідно до вимог чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин вчинено не було.

Так, відповідно до частини сьомої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов`язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Разом з тим, сума, що підлягає стягненню за спірним виконавчим провадженням (33 295 грн), перевищує десять розмірів мінімальної заробітної плати, визначеної статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» (1 378 грн ? 10 = 13 780 грн), тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Безпідставними є доводи касаційної скарги Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, оскільки місцевий суд правильного та обґрунтовано застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Доводи касаційної скарги Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про те, що судом безпідставно зобов`язано державного виконавця вчинити дії у закритому виконавчому провадженні, в той час коли у матеріалах справи була наявна постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 04 жовтня 2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки вказана постанова державного виконавця скасована ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 липня 2017 року.

Інші наведені у касаційних скаргах доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк