Справа № 465/3318/17 Головуючий у 1 інстанції: Внівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/2324/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, представників державного підприємство «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» - Сороки О.Є., Титаренка Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

06 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що працювала на Державному підприємстві «Львівський науково-дослідний інститут» на посаді керівника групи праці і заробітної плати.

Наказом №04-к від 11 січня 2016 року була звільнена з роботи за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України.

При звільненні з роботи відповідач не виплатив їй 8477,39 гривень заробітної плати, що підтверджується довідкою №5 від 19 січня 2016 року.

Згідно довідки відповідача №135 від 13 червня 2016 року середньоденний її заробіток становить 127,36 гривень.

З урахуванням зазначених обставин на підставі ст.ст.116,117,233 КЗпП України позивач просила:

стягнути з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на її користь середній заробіток за час затримки належних коштів при звільненні за період з 12 січня 2016 року по 31 травня 2017 року в сумі 44321,28 гривень.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні - задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський науково - дослідний

радіотехнічний інститут» (м. Львів, вул. Наукова, 7, ), на користь ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 02.04.97р. Франківським РВУМВС України у Львівській області) середній заробіток за час затримки виплат належних коштів при звільненні за період з 12 січня 2016 року по 31 травня 2017 року (348 робочих днів) у сумі 44321,28 грн. (сорок чотири тисячі триста двадцять одну грн. 28 коп.).

Рішення суду оскаржило ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут».

В апеляційній скарзі посилається на те, що на підприємстві існує значна заборгованість по заробітній платі перед працівниками та сплаті податків, Франківським відділом Держаної виконавчої служби ЛМУЮ відкрите зведене виконавче провадження. На всі рахунки підприємства накладено арешт.

Також, зазначає, що суд першої інстанції не врахував подані підприємством докази про режим неповного робочого часу, а саме, при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до п. 8 Постанови КМ України від 08.02.1995 р. №100 помилково не був врахований режим роботи ОСОБА_2 в листопаді та грудні 2015 року. Враховуючи наведене вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за період 11.01.2016 - 26.06.17 є безпідставними.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року скасувати та прийняте нове рішення, котрим відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» - Сороки О.Є., Титаренка Ю.В. на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року зміні на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення.

Положеннями ч.1 ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається із роз'яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама пособі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 цього кодексу.

Аналіз наведених положень ст.117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як зазначено у п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до статей 21,22 Закону України «Про оплату праці», роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Розмір заробітної плати за працю може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати тільки в разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилось браком, та з інших передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов по суті вірного висновку про те,що при звільненні ОСОБА_2 з роботи 11 січня 2016 року відповідач не виплатив їй належну заробітну плату в сумі 8477,39 гривень, а тому є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки з 12 січня 2016 року по 31 травня 2017 року.

У той же час, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні ОСОБА_2 в сумі 44321,28 гривень судом першої інстанції не було враховано, що пункт 8 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати»: «Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова " величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства».

Не зважаючи на цю правову норму, судом проведено розрахунок не врахувавши режим роботи ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» - 3 дня в тиждень.

Відповідно до довідки відповідача №78, розрахунок мав бути наступним: (1655,68 х 17)+(127,36 х 8)= 29165,44 грн. сума без урахувань податків та обов'язкових платежів, де:

1655,68 - середньомісячний заробіток ОСОБА_2

17 - кількість місяців починаючи з лютого 2016 року включно з червнем 2017 року.

127,36 - середній заробіток за 1 робочий день Позивача.

8 - кількість перших робочих днів тижня з 12 січня 2016 року.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» підлягає до задоволення частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року зміні п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 липня 2018 року -змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський науково - дослідний

радіотехнічний інститут» (м. Львів, вул. Наукова, 7, ), на користь ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 02.04.97р. Франківським РВУМВС України у Львівській області) середній заробіток за час затримки виплат належних коштів при звільненні за період з 12 січня 2016 року по 31 травня 2017 року (348 робочих днів) у сумі 29165 гривень (двадцять дев»ять тисяч сто шістдесят п»ять) гривень без врахування податків зборів та інших обов»язкових платежів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.