Ухвала

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 203/7722/14-ц

провадження № 61-9525ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у складі судді Куценка Т. Р., у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якому просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2007 року № 2007-ПМ-67 у розмірі 2 082 799,62 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 2007-ПМ-67 від 15 червня 2007 року у розмірі 2 082 799,60 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 1 811 387,55 грн, заборгованості по відсоткам - 258 322,89 грн та пені - 13 089,16 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року відмовлено у відкриті апеляційного провадження за апеляційною ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а тому, керуючись частиною другою статті 358 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Не погоджуючись із рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року відмовлено у відкриті апеляційного провадження за апеляційною ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 вже подавала апеляційну скаргу на заочне рішення Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року і ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року їй відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а тому, керуючись пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмова апеляційного суду в прийнятті апеляційної скарги є порушенням права ОСОБА_1 на судовий захист.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Апеляційний суд встановив, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат