ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/53/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

з участю сторін - скаржника ОСОБА_1 і його представника

адвоката ОСОБА_2, представника відділу

примусового виконання рішень Управління ДВС

Головного територіального управління юстиції

в Тернопільській області Банаха В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/19884/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2018 року, постановлену суддею Братасюком В.М., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, визнання недійсним і скасування звіту про оцінку майна

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що є боржником у виконавчому провадженні № 44890464, у ході примусового виконання якого його в порушення вимог ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» несвоєчасно повідомлено про результат оцінки описаного майна, а оцінювачем - свідомо занижено вартість такого майна. В зв'язку з цим, просив визнати дії державного виконавця в частині прийняття до виконання звіту про оцінку неправомірними, а сам звіт про оцінку - незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, про визнання звіту про оцінку майна незаконним і про скасування останнього - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи таку постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, що мають значення для справи, без дослідження і надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та постановити нову, якою його скаргу задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність висновку оцінювача в частині вартості майна та невідповідність такої вартості дійсності з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про здійснення суб'єктом оціночної діяльності огляду (в тому числі, фото- чи відеофіксації) об'єкта оцінки на момент проведення останньої.

Крім цього, звертає увагу на те, що в порушення вимог ст.57 ЗУ "Про виконавче провадження" складений суб'єктом оціночної діяльності звіт про оцінку майна, не був йому надісланий не пізніше наступного робочого дня після отримання 10.09.2018 року звіту про оцінку державним виконавцем, а лише - 14.09.2018 року.

На думку апелянта, неправомірне проведення оцінки, неналежне повідомлення його державним виконавцем про результати проведеної оцінки, порушує його право, як боржника у виконавчому провадженні, оскільки може призвести до реалізації об'єкта оцінки за суттєво заниженою ціною.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 і його представник адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній, просили таку задовольнити.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Банах В.Д. апеляційної скарги не визнав, вважаючи ухвалу суду законною й такою, що скасуванню не підлягає.

Заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи в їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Так, судом встановлено, що на виконанні Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5

22 серпня 2018 року державним виконавцем було проведено опис та арешт належного боржнику нерухомого майна - частини нежитлової будівлі станції технічного обслуговування автомобілів загальною площею 116,85 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 4).

10 вересня 2018 року на адресу відділу надійшов Висновок про вартість майна, складений ПП «Експертоцінка» 04 вересня 2018 року, згідно якого вартість описаного майна становить 545 830 грн. (а.с. 5).

Висновок про оцінку вартості майна державним виконавцем було надіслано ОСОБА_1 13 вересня 2018 року (а.с. 4).

У відповідності до ч.ч. 1-4 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність".

Згідно вимог п. 1 ч. 5 ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону № 2658-ІІІ процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб'єктом оціночної діяльності-суб'єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом ч. 1 ст.10, ч. 1 ст. 11 Закону).

Відповідно до ст. 33 Закону № 2658-ІІІ спори, пов'язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 32 Закону № 2658-ІІІ передбачена відповідальність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності-суб'єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання в разі неналежного виконання ним своїх обов'язків (зокрема, за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна).

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності-суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 Закону № 2658-ІІІ).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов'язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності-суб'єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов'язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства або у порядку іншого судочинства.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону, що є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно вимог ч.ч. 1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються КМУ або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до п.п. 50, 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440, проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об'єктом оцінки. Незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Статтею 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об'єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки.

Відповідно до п. 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

За ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 В частині оскарження звіту про оцінку, як окремого документа, в судовому порядку задоволенню не підлягають, а в частині визнання дій державного виконавця неправомірними - скаржником не доведено порушення його прав внаслідок несвоєчасного направлення звіту про оцінку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, зробленими на підставі наявних у справі доказів.

Так, з урахуванням положень ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій", ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом прийнято до уваги правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) у частині неможливості здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання звіту про оцінку недійсним і скасування такого.

Підставним є й висновок суду в частині недоведеності скаржником порушення його прав внаслідок направлення йому державним виконавцем звіту про оцінку на два дні пізніше строку, встановленого ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження".

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності висновку оцінювача з посиланням на заниження ним вартості майна та невідповідність такої вартості дійсності з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про здійснення суб'єктом оціночної діяльності огляду (в тому числі, фото- чи відеофіксації) об'єкта оцінки на момент проведення останньої колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням того що, по-перше, обраний скаржником спосіб захисту порушеного права, такий як визнання недійсним звіту про оцінку майна та скасування такого звіту не відповідає таким, що встановлені законом з підстав, що правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов'язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів, а тому, спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства або у порядку іншого судочинства, а по-друге, скаржником ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами факту заниження оцінювачем вартості майна та невідповідності такої дійсності, наслідком чого б мало місце визнання неправомірними дій державного виконавця в частині прийняття до уваги висновку оцінювача. Твердження апелянта і його представника в частині непроведення оцінювачем огляду предмета оцінки спростовуються оглянутими судом апеляційної інстанції матеріалами зведеного виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 грошових коштів, в яких міститься: акт опису майна від 22.08.2018 року, з якого вбачається присутність у тому числі при описі майна експерта (оцінювача); повний звіт про оцінку майна від 04.09.2018 року, складений ПП "Експертоцінка" на замовлення відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області з даними фотофіксації предмета оцінки; а також - поясненнями самого апелянта ОСОБА_1, даними в ході апеляційного розгляду справи, який не заперечив присутності експерта, фотофіксації й огляду ним майна при описі останнього.

Безпідставними є й твердження апелянта та його представника в частині заниження оцінювачем дійсної вартості майна з посиланням на наявність рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27.11.2017 року в справі № 607/7231/16-ц (а.с. 6-7), яким вартість частки ОСОБА_1 при поділі майна подружжя (яка відповідає тій, що визначена оцінювачем), встановлена експертним шляхом, складає 1 193 448 грн., що, в тому числі, підтверджується наявним у матеріалах виконавчого провадження відповідним висновком експертизи, проведеної у вищевказаній справі, оскільки експертиза, на яку посилається скаржник ОСОБА_1 і його представник, проводилася 29.11.2016 року, тобто за рік і вісім місяців до того, як була проведена оцінка того ж майна в ході примусового виконання рішення суду, й доказів, які б свідчили про те, що якісні характеристики майна на час проведення оцінки не змінилися скаржником суду не надано, в той час як проведена в ході примусового виконання рішення суду оцінка майна свідчить про те, що на час її проведення технічний стан майна, оцінка якого проводилася, змінився, зокрема: на час проведення оцінки (30.08.2017 року) технічний стан майна був задовільним, в той час як станом на час проведення експертизи (29.12.2016 року) в справі № 607/7231/16-ц технічний стан будівлі був добрим; також, за рік і вісім місяців збільшився % зносу майна, що в сукупності відповідно не могло не вплинути на вартість останнього в бік його зменшення.

Доводи апеляційної скарги в частині незаконності рішення суду з посиланням на неврахування судом підтвердженого матеріалами справи факту порушення державним виконавцем вимог ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження", що стосується направлення йому копії звіту оцінювача з порушенням встановлених даною статтею закону строків, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки скаржником не доведено, що внаслідок направлення державним виконавцем такого звіту на два дні пізніше, ніж це передбачено законом (13.09.2018 року замість 11.09.2018 року) мало місце порушення прав скаржника, як боржника у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення в даній справі судом першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 35 ч. 1; 259 ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч. 1; 384 ч. 1; 389 ч. 1; 390 ч. 1 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи