У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

під головуванням судді: Іванова А.П.,

за участі секретаря: Боти О.І.,

приватного виконавця: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу ОСОБА_2 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася зі скаргою на дії приватного виконавця, мотивуючи тим, що у провадженні приватного виконавця ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження АСВП №57244163 з примусового виконання виконавчого листа № 308/13831/15-ц, виданим Ужгородським міськрайонним судом про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості на загальну суму 4 331 497,19 гривень. Приватним виконавцем прийнято рішення про реалізацію арештованого майна, до якого входить житловий будинок, площею 275 кв. м., розташований в м. Ужгороді по вул. Осипенка, 37, та подано заявку до ЗФ ДП «СЕТАМ». 26.12.2018 року заявниця дізналась про вказане рішення та подала клопотання про зупинення реалізації майна до прийняття судом остаточного рішення, однак у задоволенні клопотання було відмовлено.

Заявниця вказує, що вказаний будинок є іпотечним майном відповідно до договору іпотеки PLC №800/347/2005, який укладено разом із кредитним договором № CNL 800/057/2005 із Акціонерним комерційним банком «Райфайзенбанк України». Надалі ПАТ «ОТП Банк» викупив даний кредит із іпотечним майном і продав такий за договором цесії ОСОБА_4 На момент подачі скарги до суду, договір про відступлення права вимоги оскаржується в судовому порядку і є предметом розгляду Верховного Суду у справі № 308/5729/16-ц. Рішення у справі не прийняте, а реалізація будинку в межах даного виконавчого провадження створює загрозу втрати іпотечного майна.

У судове засідання заявниця ОСОБА_2 не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні приватний виконавець ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні скарги. А також було подано відзив на скаргу, в якому вказує, що зазначені в скарзі обставини щодо визнання протиправними його дій ґрунтуються виключно на припущеннях боржника, а також заявником не зазначено жодної норми, яку ним було порушено від час виконання виконавчого документа.

У судове засідання стягувач ОСОБА_4 не зявився, проте подав заперечення на скаргу та просить відмовити у задоволенні даної скарги, обґрунтовуючи правомірність дій приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області ОСОБА_1 при передачі на реалізацію нерухомого майна, арештованого в ході виконавчого провадження №57244163, тим, що 28.11.2018 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2, а саме: житловий будинок, загальною площею 275,1 кв.м. за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Осипенка, 37; земельна ділянка, площею 0,0599 га за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Осипенка, 37, та повідомлено заставодержателя про опис та арешт заставленого майна. 14.12.2018 року заставодержатель арештованого нерухомого майна звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області ОСОБА_1 з заявою, якою письмово засвідчив свою згоду на задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні №57244163 шляхом звернення стягнення на заставлене майно боржника ОСОБА_2, а саме: житловий будинок, загальною площею 275,1 кв.м. за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Осипенка, 37; земельна ділянка, площею 0,0599 га за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Осипенка, 37. А також, зазначає, що справа №308/5729/16-ц не повязана з виконавчим провадженням №57244163 та не впливає на його хід, а отже і розгляд Верховним судом справи №308/5729/16-ц не є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій в межах даного виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши приватного виконавця ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області перебуває виконавче провадження АСВП №57244163 з примусового виконання виконавчого листа № 308/13831/15-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про: «Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості на загальну суму в розмірі 4331497,19 грн. та по 3045,00 грн. з кожного, судового збору».

Відповідно до ч. 5 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 28.11.2018 року АСВП №57244163 (а.с. 20-23) приватним виконавцем ОСОБА_1 на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», проведено опис та накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2, а саме: житловий будинок, загальною площею 275,1 кв.м. за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Осипенка, 37; земельна ділянка, площею 0,0599 га за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Осипенка, 37.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» про накладення арешту на обєкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Та листом №598 від 28.11.2018 року (а.с.19) було повідомлено заставодавця ОСОБА_4 про опис та арешт заставленого майна.

Ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість звернення стягнення на заставлене майно. Так, задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: наявна письмова згода заставодержателя.

Згідно заяви від 11.12.2018 року (а.с. 24-26) заставодавець ОСОБА_4 дав згоду на задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні №57244163 шляхом звернення стягнення на заставлене майно боржника ОСОБА_2, а саме: житловий будинок, загальною площею 275,1 кв.м. за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Осипенка, 37; земельна ділянка, площею 0,0599 га за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Осипенка, 37.

Відповідно п. 3 розділу 2 Наказу Міністерства Юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 «Про звернення стягнення Порядку реалізації арештованого майна» передбачено: реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Якщо вартість майна визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною в судовому рішенні, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна. Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Наказу Міністерства Юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 «Про звернення стягнення Порядку реалізації арештованого майна» передбачено: виконавець у строк не пізніше пяти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна.

Згідно заявки про реалізацію арештованого майна (предмет іпотеки) № 57244163 від 19.12.2018 року (а.с. 3) описане і арештоване майно передано на реалізацію.

Заявницею ОСОБА_2 подано приватному виконавцю ОСОБА_1 клопотання про зупинення реалізації майна, обґрунтовуючи тим, що вказаний будинок, який подано на реалізацію, є іпотечним майном відповідно до договору іпотеки PLC №800/347/2005, який укладено разом із кредитним договором № CNL 800/057/2005 із Акціонерним комерційним банком «Райфайзенбанк України». Надалі ПАТ «ОТП Банк» викупив даний кредит із іпотечним майном і продав такий за договором цесії ОСОБА_4 На момент подачі скарги до суду, договір про відступлення права вимоги оскаржується в судовому порядку і є предметом розгляду Верховного Суду у справі № 308/5729/16-ц. Рішення у справі не прийняте, а реалізація будинку в межах даного виконавчого провадження створює загрозу втрати іпотечного майна.

Однак отримала відповідь №734 від 28.12.2018 року (а.с.6-7), в якій була повідомлена про відсутність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій чи зупинення виконавчого провадження, передбачені ст. ст. 32, 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Так ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний перелік підстав для зупинення вчинення виконавчих дій. Оскарження рішення суду в касаційному порядку не є підставою для зупинення виконавчих дій. З огляду на викладене суд вважає, що оскарження договору цесії договору про відступлення права вимоги не перешкоджає передачі описаного майна на реалізацію.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що передача на реалізацію арештованого нерухомого майна та прийняття рішення про відмову у зупиненні реалізації майна відповідає вимогам закону, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 56, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 13, 76, 89, 260-261, 353-355, 447-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області ОСОБА_1 в частині прийняття рішення в межах виконавчого провадження АСВП №57244163 про реалізацію арештованого майна, а саме житлового будинку, площею 275,1 кв.м., розташованого в м. Ужгороді по вул. Осипенка, 37 та рішення про відмову у зупиненні реалізації майна до прийняття Верховним Судом рішення у справі № 308/5729/16-ц відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5