ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2651/19
Провадження № 2/210/1527/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"09" вересня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу та накладенням арешту на його майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що у період з 19 червня 2012 року до 23 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_1 здійснювалось досудове слідство та судовий розгляд кримінальної справи №408/6166/12 у Дзержинському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 212, частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України в порядку кримінально-процесуального кодексу України, затвердженого Законом України від 28.12.21960 р. із послідуючими змінами станом на серпень 2012 року (далі - КПК України, 1960 р.).

Тривалість судового розгляду за переконанням позивача пов`язана з тим, що прокурори, які неодноразово змінювались, всіляко затягували вирішення кримінальної справи в суді.

Така поведінка прокурорів завдавала ОСОБА_1 додаткових страждань і нервових зривів, що спричинювало погіршення його здоров`я і, як наслідок, лікування в стаціонарних відділеннях лікарні.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 більше шести років (76 місяців) постійно перебував у стресових обставинах через незаконне кримінальне переслідування, незаконне накладання арешту на його майно, незаконне застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, тривалість судового розгляду, що вочевидь завдавало ОСОБА_1 нестерпних страждань, тривалої психологічної напруженості з ознаками виснаження компенсаторних ресурсів особистості, погіршення стану здоров`я, яке він змушений був неодноразово відновлювати в стаціонарних відділеннях лікарні.

До того ж, весь зазначений період ОСОБА_1 був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, зазнав руйнації життєвих планів та соціальних зв`язків,відчував приниження його честі та ділової репутації, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватись до несприятливих обставин, які були створені органами слідства, прокуратури та суду.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 634 296,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідач надав на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, а також витребувані матеріали кримінальної справи №408/6166/12 (7 томів), суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що 08 серпня 2012 року постановою старшого слідчого СВ ПМ Криворізької південної МДПІ Строганової Г.М. порушено і прийнято до свого провадження кримінальну справу щодо директора ТОВ «Кронверк» ОСОБА_1 по факту службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 366 КК України (том 5, а.с. 36 кримінальної справи).

15серпня 2012 року постановою старшого слідчого СВ ПМ Криворізької південної МДПІ ОСОБА_2 пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 212, частиною 2 статті 366 КК України (том 5, а.с. 75-79 кримінальної справи).

Крім того, на підставі постанови слідчої Строганової Г.М. від 15.08.2012 р. (том 5, а.с, 85 кримінальної справи), на все майно, яке належало ОСОБА_1 на праві приватної власності накладено арешт (том 5, а.с. 85, 86 кримінальної справи).

13 грудня 2016 року вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (том 7, а.с. 145-161 кримінальної справи), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року (том 7, а.с. 212-222 кримінальної справи), ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому за частиною 3 статті 212 КК України обвинуваченні та виправдано його на підставі пункту 1 частини 1 статті 6 КПК України 1960 року у зв`язку з відсутністю події злочину.

Відповідно до ч. 5. ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже, сам факт закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, дає підстави позивачу вимагати відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. 5 ст. 3 вказаного Закону № 266/94-ВР від 01.12.1994 року, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

Відповідно до ч.ч. 5 та 6 статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує, що до ОСОБА_3 не було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або інший запобіжний захід, який обмежує його свободу, пересування, можливість спілкування з близькими, рідними або друзями, що не порушувало його право на працю, тощо. Поміж тим, ОСОБА_1 більше шести років (76 місяців) постійно перебував у стресових обставинах через розслідування кримінальної справи та її розгляд, накладання арешту на його майно, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, тривалість судового розгляду, що вочевидь завдавало ОСОБА_1 страждань, тривалої психологічної напруженості з ознаками виснаження компенсаторних ресурсів особистості, погіршення стану здоров`я, яке він змушений був неодноразово відновлювати в стаціонарних відділеннях лікарні, що підтверджується матеріалами справи.

До того ж, весь зазначений період ОСОБА_1 був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, зазнав руйнації життєвих планів та соціальних зв`язків,відчував приниження його честі та ділової репутації, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватись до несприятливих обставин, які були створені органами слідства, прокуратури та суду.

У зв`язку з цим, при визначенні розміру моральної шкоди, суд вважає за необхідне при розрахунку суми виходити саме із прожиткового мінімуму, що становить 1920 грн. за кожен місяць перебування під слідством, а саме 76 місяців, що складає 145920 грн.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно п. п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

На підставі п. 44 вказаного Порядку безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Таким чином, відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду здійснюється Державним казначейством України за рахунок державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Позивачем при звернення до суду судовий збір не сплачено відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Суд вирішуючи питання про судові витрати, керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись 2, 7, 10, 76, 81, 82, 133, 141, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу та накладенням арешту на його майно задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 145920 гри на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу та накладенням арешту на його майно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко