Ухвала

Іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 226/526/19

провадження № 61-16756ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року

та постанову Донецького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі - ДП «Мирноградвугілля») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який на момент нещасного випадку працював на шахті Відокремленого підрозділу «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» (далі - ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля») гірником очисного вибою.

06 червня 2016 року з ОСОБА_4 під час виконання ним трудових обов`язків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він помер. Актом про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, за формою Н-1 від 17 листопада 2017 року, встановлено, що причинами нещасного випадку із ОСОБА_4 , наслідком якого стала його смерть, є незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих факторів) та невиконання посадових обов`язків працівниками підприємства.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про визначення розміру та виплати коштів як сім`ї загиблого у зв`язку із нещасним випадком на виробництві, але їй було відмовлено, оскільки її реєстрація та реєстрація її померлого чоловіка має відмінності.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області

від 02 листопада 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю по день смерті останнього.

Посилаючись на те, що смерть чоловіка спричинила їй сильні душевні та фізичні страждання, негативні переживання та болісні відчуття, яких вона зазнала та зазнає з часу його смерті та до сьогодні, що є причиною сильних моральних страждань, ОСОБА_1 просила суд стягнути з

ДП «Мирноградвугілля» на свою користь 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю ОСОБА_4 на виробництві.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1

у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що внаслідок смерті чоловіка позивачу заподіяні моральні страждання, пов`язані із безповоротною втратою її близької та рідної людини, відчуттям самотності, які є прямим наслідком смерті ОСОБА_4 внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди виходили з принципу розумності і справедливості, із урахуванням характеру та глибини душевних страждань.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення моральної шкоди, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який на момент нещасного випадку працював на шахті ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» гірником очисного вибою.

06 червня 2016 року з ОСОБА_4 під час виконання ним трудових обов`язків стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він помер. Актом про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, за формою Н-1 від 17 листопада 2017 року, встановлено, що причинами нещасного випадку із ОСОБА_4 , наслідком якого стала його смерть, є незадовільний стан виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих факторів) та невиконання посадових обов`язків працівниками підприємства.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю по день смерті останнього.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з частиною другою статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Встановивши, що нещасний випадок стався під час перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», та врахувавши, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 02 листопада 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю по день смерті останнього, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 07 серпня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк