Справа № 135/1327/17
Провадження № 22-ц/801/323/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 рокуСправа № 135/1327/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №135/1327/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області, секретаря М'якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області - Сіренко Тетяни Володимирівни, про визнання заповіту нікчемним

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_7 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року, повний текст якого складено 03 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Губко В.І.,

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Мякохідської сільської ради Бершадського району, секретаря М'якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області Сіренко Т.В., в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати нікчемним заповіт від імені ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла його тітка ОСОБА_8, після смерті якої прийняла спадщину за заповітом його сестра ОСОБА_4 Заповіт від імені ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_4, посвідчений секретарем М'якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області Сіренко Т.В. у 2007 році є нікчемним, оскільки складений без дійсного волевиявлення спадкодавця з порушенням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України щодо його посвідчення в присутності не менше як двох свідків та сурдоперекладача, який своїм підписом засвідчує, що зміст заповіту відповідає волі заповідача, оскільки ОСОБА_8 була глухонімою та неписьменною і не могла самостійно прочитати заповіт. Заповіт від імені ОСОБА_8 було підписано її сестрою ОСОБА_9, яка не могла бути присутня при посвідченні заповіту, оскільки є матір'ю особи, на ім'я якої складено заповіт, тобто зацікавленою особою, при цьому ОСОБА_8 могла самостійно поставити підпис на заповіті, оскільки ставила свій підпис при отриманні пенсії. Крім того заповіт було посвідчено без врахування права на обов'язкову частку у спадщині його матері та рідної сестри спадкодавця ОСОБА_9 та права на обов'язкову частку у спадщині позивача як пенсіонера 72 річного віку.

Позивач є спадкоємцем п'ятої черги після смерті тітки, його мати, яка була жива на час відкриття спадщини, спадщину після смерті ОСОБА_8 не прийняла. Про прийняття спадщини сестрою він дізнався на початку 2017 року.

З підстав, передбачених ст.ст. 207, 1247, 1253, 1257 ЦК України просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_7 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначали, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача про те, що обов'язковою умовою посвідчення заповіту особи, яка є глухонімою, є присутність сурдоперекладача, який може порозумітися з глухонімою особою і підтвердити своїм підписом, що зміст заповіту відповідає волі заповідача, який проставляється під текстом заповіту, проте при посвідчені заповіту ОСОБА_8 вказаних вимог дотримано не було. Також не взято до уваги покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо неспроможності ОСОБА_8 за станом здоров'я висловити своє волевиявлення в будь-яких справах.

В строк, встановлений апеляційним судом від адвоката ОСОБА_4 - ОСОБА_12 18 січня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при належному з'ясуванні усіх обставин справи та оцінці доказів у справі.

21 січня 2019 року від Мякохідської сільської ради за підписом голови сільської ради Риженко М. та секретаря М'якохідської сільської ради СіренкоТ.В. надійшли відзиви на апеляційну скаргу, у яких відповідачі заперечили проти задоволення апеляційної скарги, оскільки наведені в ній підстави є недоведеними та необґрунтованими. У відзивах зазначено, що судом першої інстанції правильно надано оцінку діям секретаря М'якохідської сільської ради Сіренко Т.В. під час складання та посвідчення заповіту ОСОБА_8 від 05 жовтня 2007 року. Хоча ОСОБА_8 і була визнана глухонімою, але з нею можна було спілкуватися і розуміти чого вона хоче, вона не вміла писати, але могла читати по складах і сурдоперекладач їй був не потрібен. Єдиним документом, яким керувалися секретарі сільських рад при посвідченні заповітів була Інструкція, затверджена наказом МУЮ №22/5 від 25.08.1994, і в чинній на час посвідчення заповіту редакції не було передбачено обов'язку посвідчувати заповіт в присутності двох свідків та сурдоперекладача. Вимоги, встановлені Законом України «Про нотаріат» були передбачені для нотаріусів. З цих підстав просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засідання позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, зазначених в ній, просили скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_12 проти апеляційної скарги заперечили, підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача Мякохідської сільської ради та відповідач - секретар М'якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області - Сіренко Т.В. в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4, посвідчений секретарем М'якохідської сільської ради Сіренко Т.В. від 05 жовтня 2007 року відповідає вимогам Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом МЮУ №22/5 від 25.08.1994 року, у якій не встановлено заборони підписувати заповіт близьким родичем особи, на чию користь складається заповіт.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2, виданим виконавчим комітетом Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

За відсутності спадкоємців першої черги за законом, спадкоємцем другої черги за законом була ОСОБА_9 - сестра ОСОБА_8.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_9 та племінниками ОСОБА_8 і відповідно до норм ст. 1265 ЦК України належать до п'ятої черги спадкоємців за законом.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином покійної ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року (т.1 а.с. 24).

За життя ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно з яким все своє майно заповіла своїй племінниці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

05 жовтня 2007 року заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області Сіренко Т.В., зареєстровано в реєстрі за №208.

Із тексту заповіту видно, що його підписала ОСОБА_9 на особисте прохання ОСОБА_8 у зв'язку з тим, що заповідач є глухонімою громадянкою.

Рішенням виконавчого комітету М'якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області №36 від 17 травня 2007 року ОСОБА_9 призначено опікуном над пристарілою, інвалідом дитинства ОСОБА_8.

Згідно з довідкою серії 67- АМ № 002267 від 31 січня 1968 року, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5, визнана інвалідом другої групи з дитинства і була непрацездатною (т.1 а.с. 179).

З матеріалів спадкової справи № 49/2013 видно, що ОСОБА_4 прийняла спадкове майно після смерті ОСОБА_8 за заповітом, що підтверджується копією відповідної заяви від 30 квітня 2013 року та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Новокрещеновою Л.П. 24 грудня 2014 року (т.1 а.с. 32, 59).

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1247 ЦК України (в редакції, чинній на час посвідчення заповіту) передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України (в редакції, чинній на час посвідчення заповіту), якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з ч.4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до п. 2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом МЮУ № 22/5 від 25.08.1994 р.(із змінами, внесеними згідно з Наказами Мін'юсту № 41/5 від 27.05.1997 р, № 31/5 від 09.06.1999 р, № 33/5 від 07.04.2005 р.) (в редакції, чинній на час посвідчення заповіту) нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Пунктом 33 вказаної Інструкції встановлено, що посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету.

Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за довіреністю заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними в пункті 13 цієї Інструкції.

Громадянин, на користь якого заповідається майно, не вправі підписувати його за заповідача.

Пунктом 13 вказаної Інструкції встановлено, що нотаріально посвідчувані заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо заповіт, довіреність, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним.

Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати заповіт, довіреність, заяву чи інший документ, за його довіреністю і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, заповіт, довіреність, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт чи довіреність не може підписувати особа, на користь якої їх посвідчено.

Якщо глухий, німий або глухонімий громадянин, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, письменний, він сам прочитує документ і власноручно підписує його. Якщо такий громадянин неписьменний, при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня письменна особа, яка може порозумітися з ним і засвідчити своїм підписом, що зміст заповіту, довіреності, заяви чи іншого документа відповідає волі глухого, німого або глухонімого громадянина, який бере участь у цій нотаріальній дії.

Згідно з п. 2.18.5 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 18 квітня 2005 року №95, неписьменною вважається особа, яка не вміє читати.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 Інструкції № 22/5 від 25.08.1994 р (в редакції, чинній на час посвідчення заповіту) передбачено, що у відповідності із статтею 7 Закону «Про нотаріат» посадові особи виконавчих комітетів, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Таким чином, посадові особи виконавчих комітетів, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності зобов'язані керуватися не лише нормативно-правовими актами відомчого характеру, і регулювання діяльності з вчинення нотаріальних дій вказаними посадовими особами не обмежується виключно Інструкцією № 22/5 від 25.08.1994 року.

Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Також у п. 157 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ 03.03.2004 N 20/5 (в редакції, чинній на час посвідчення заповіту) передбачено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Як видно з тексту заповіту від 05 жовтня 2007 року, останній складено за допомогою технічних засобів, проте вказаний заповіт не містить відомостей про те, що він вголос прочитаний особисто ОСОБА_8, адже за твердженням секретаря виконавчого комітету Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області - Сіренко Т.В., заповідач могла читати по складах.

Наявність таких відомостей у тексті заповіту є обов'язковою, якщо заповідач є писемною особою.

На підтвердження причин підписання тексту заповіту ОСОБА_9 замість ОСОБА_8 секретарем виконавчого комітету Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області - Сіренко Т.В. у засвідчувальному написі зазначено, що заповідач є глухонімою громадянкою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_8 була неписьменною.

Зібрані у справі докази у своїй сукупності та взаємозв'язку підтверджують доводи позивача ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_8, яка була інвалідом дитинства другої групи, була неписемною, тобто не вміла читати.

Відповідачі у свою чергу не надали будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин, зокрема, що заповідач мала будь-яку освіту чи навики читання.

Згідно із статтею 1253 ЦК України (в редакції, чинній на час посвідчення заповіту) на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

В свою чергу абзацом третім частини другої статті 1248 ЦК України (в редакції, чинній на час посвідчення заповіту) передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Частинами четвертою, п'ятою, шостою статті 1253 ЦК України встановлено, що свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує

заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

З урахуванням вказаних норм та встановлених судом обставин, посвідчення оспорюваного заповіту повинно було здійснюватися за обов'язкової присутності двох свідків, яким в свою чергу не могла бути і ставити свій підпис під текстом заповіту, ОСОБА_9, оскільки вона є матір'ю особи, на користь якої складено заповіт - ОСОБА_4

Проте матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що для посвідчення заповіту свідки не запрошувалися і не були присутніми.

Твердження відповідача - секретаря виконавчого комітету Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області - Сіренко Т.В. про те, що Інструкцією № 22/5 від 25.08.1994 року (в редакції чинні й на момент посвідчення заповіту) не було передбачено взагалі порядку посвідчення заповіту при свідках, а посвідчення заповіту здійснено з дотриманням вимог Інструкції не приймаються колегією суддів до уваги.

У системі нормативно-правових актів актом найвищого рівня та вищої юридичної сили є закон.

Згідно із ч.2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України.

Підзаконні нормативно-правові акти - це нормативні акти компетентних органів, що видаються на підставі закону, відповідно до закону і для його виконання.

За загальним правилом у разі неоднакового регулювання одного і того ж питання різними нормативно-правовими актами перевага має віддаватись правовим нормам, які містяться в акті більш високої юридичної сили

Таким чином, за наявності суперечності між нормами відомчого нормативного акта - Інструкції № 22/5 від 25.08.1994 року та Цивільного Кодексу України в частині врегулювання питання посвідчення заповіту особи, яка не вміє читати, посадова особа, яка вчиняє нотаріальну дію зобов'язана застосувати закон, який має вищу юридичну силу, в цьому випадку Цивільного Кодексу України.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою, другою, третьою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1265 ЦК України встановлено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Із спадкової справи видно, що ОСОБА_9, яка є спадкоємцем другої черги за законом, із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Оскільки оспорюваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, яким можуть бути порушені права ОСОБА_3, що належить до п'ятої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_8, такий заповіт підлягає визнанню нікчемним у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про незастосування до спірних правовідносин строку позовної давності, про порушення якого було заявлено представником відповідача ОСОБА_4, оскільки до 2017 року позивач не мав можливості ознайомитися зі змістом заповіту, складеного від імені ОСОБА_8, який є об'єктом нотаріальної таємниці. Крім того, про саме існування оспорюваного заповіту, а не його зміст, ОСОБА_3 дізнався у 2015 році, що підтверджується його заявою до начальника Бершадського РВ УМВС України у Вінницькій області від 18 липня 2015 року, в якій позивач просив з'ясувати обставини посвідчення заповіту від імені ОСОБА_8, при цьому повідомивши, що зміст документа йому невідомий через нотаріальну таємницю.

З позовними вимогами ОСОБА_3 звернувся 14 листопада 2017 року, тобто до закінчення передбаченого ст. 257 ЦК України загального трирічного строку позовної давності з дня , коли він дізнався про порушення свого права.

Інші підстави, з яких позивачем ОСОБА_3 заявлено позовні вимоги про визнання заповіту недійсним є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Так, статтею 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 1235 ЦК України заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Позбавлення права на спадкування і не призначення спадкоємцями не є тотожними поняттями.

Отже, не призначення спадкоємцями осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Водночас, статтею 1241 ЦК України встановлено вичерпний перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, до яких не належать спадкоємці, які спадкують в другу-п'яту чергу, і до яких відноситься ОСОБА_9 та ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене позивачем було доведено належними та допустимими доказами наявність безумовних підстав для визнання нікчемним заповіту від 05 жовтня 2007 року, складеного на користь ОСОБА_4 від імені ОСОБА_8, посвідченого секретарем виконавчого комітету Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області Сіренко Т.В., оскільки було порушено вимоги щодо його посвідчення за обов'язкової присутності двох свідків і підписання його особою, яка не могла бути свідком.

За таких обставин, суд першої інстанції не з'ясував належним чином підстав позовних вимог, неповно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки наявним у справі доказам та не застосовував до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, що призвело до ухвалення помилкового рішення у справі про відмову у задоволенні позову, яке відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно із ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Колегія суддів не бере до уваги заяви позивача ОСОБА_3 , які містяться на аркуші справи 217 том 1, аркушах справи 66, 84 том 2 про понесення позивачем витрат, пов'язаних з явкою до Бершадського районного суду Вінницької області в сумі 5000 грн., які позивач поніс через необхідність орендувати автомобіль, оскільки надані на їх підтвердження роздруківка тарифів на проїзд в таксі з 20.11.2017 року та копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_18 не є належними та допустимими доказами на підтвердження таких витрат, інших доказів позивач не надав.

Відповідно до квитанції від 14 листопада 2017 року № 0.0..1 ОСОБА_3 за подання до суду позовної заяви сплачено 640 грн.

Відповідно до квитанції від 17 грудня 2018 року № 0.0..1 ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги сплачено 1057, 2 грн.

Згідно із п. 1.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі- Закон №3674-VI) розмір судового збору із апеляційних скарг на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Пунктом 1.2 ч.2 ст. 4 Закону №3674-VI встановлено, що ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року встановлено 1600 гривень.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року підлягав сплаті судовий збір в сумі 960 грн. (640 грн. х 150%).

З урахуванням того, що посвідчення оспорюваного заповіту здійснювалася посадовою особою виконавчого комітету Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області, водночас секретар виконавчого комітету Сіренко Т.В. діяла не як приватна особа, не від свого імені і не в своїх інтересах, судовий збір підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 з Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 315, 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати нікчемним заповіт, складений від імені ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області Сіренко Тетяною Володимирівною 05 жовтня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за №208.

Стягнути з Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області (вулиця Подільска, 2б, с. М'якохід, Бершадський район, Вінницька область) на користь ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 640 (шістсот сорок гривень) судового збору.

Стягнути з Мякохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області на користь ОСОБА_3 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

Ю.Б. Войтко