П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 561/77/19

Провадження № 22-ц/4815/1093/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр";

відповідач: ОСОБА_1 ;

за участі (в апеляційному суді): відсутні;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2019 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі - ТзОВ "Споживчий центр") з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафу за кредитним договором. Вмотивовуючи свої вимоги, покликалося на укладений між сторонами 26 червня 2018 року договір №26.06.2018-100004108, відповідно до якого відповідач того ж дня отримала кредит в сумі 7 000 гривень строком на 14 днів зі сплатою за користуванням кредитом 1960 гривень. Згодом, 23 липня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №23.07.2018-010000590, з аналогічними умовами, а за оформленою того дня заявою позичальника про перекредитування/зарахування кредитні в сумі 7 000 гривень за кредитним договором №23.07.2018-010000590 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми за попереднім кредитним договором. Проте в порушення вимог Цивільного кодексу України та умов договору відповідач взятих на себе зобов`язань належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до п.5.4 кредитного договору позивач нарахував позичальнику штраф, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Хоча загальна сума заборгованості зі штрафу становить 26 672 гривень, проте позивач просить стягнути лише її частину, а саме 3500 гривень, що не є відмовою позивача про стягнення іншої частині штрафу у майбутньому.

З наведених спонукань просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість та штраф за кредитним договором №23.07.2018-010000590 в розмірі 12 460 гривень, а також 1 921 гривню сплаченого при подачі позову судового збору.

Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2019 року відкрито провадження в цивільній справі, вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою суду попередньої інстанції від 01 квітня 2019 року зобов`язано позивача надати відомості:

- які підтверджують укладення ТзОВ "Споживчий центр" з ОСОБА_1 кредитних договорів №26.06.2018-100004108 від 26.06.2018 року та №23.07.2018-010000590 від 23.07.2018 року;

- про відкриття поточного рахунку (в тому числі, заяву ОСОБА_1 про відкриття карткового рахунку, договір про відкриття карткового рахунку, розписку про отримання картки);

- копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідача, завіреними її підписами із зазначенням, що вони відповідають оригіналу);

- відомості про перерахування кредитних коштів із зазначенням банківських рахунків позивача та відповідача;

- відомості, які підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів 26.06.2018 року та 23.07.2018 року.

Призначено справу до судового розгляду на 15 травня 2019 року.

Встановлено строк подання затребуваних відомостей до вказаної дати.

Підставою для витребування таких відомостей у позивача стала потреба у перевірці обставин щодо добросовісності пред`явлення ним вимог до відповідача.

Зазначене судове рішення було отримано ТзОВ "Споживчий центр" 09 квітня 2019 року, що підтверджується відбитком штемпеля на повідомленні про вручення поштового конверту (а.с. 39).

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, що полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що отримання та користування відповідачем кредитними коштами підтверджені належними та допустимими доказами. Матеріали справи містять копії квитанцій, які вказують на часткове погашення заборгованості і це на його думку доводить факт визнання відповідачем заборгованості перед товариством. Квитанція про перерахунок коштів за кредитним договором відповідає вимогам законодавства про електронні платіжні документи. Покликався на нерозглянуте судом клопотання про витребування доказів від 13 травня 2019 року, що потягло за собою неповне з`ясування обставин справи. Стверджував, що судом було встановлено факт підписання та укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції правильно виходив із необґрунтованості позовних вимог, оскільки такі вимоги є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, при цьому врахував невиконання позивачем ухвали суду при витребування доказів, а тому відмовив у задоволенні позову.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннямb ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів визначено й ст. 81 ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Тому суд може приймати та покладати в основу свого рішення лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Як наслідок, сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, позивач повинен був би надати суду належні та допустимі докази, які б доводили його покликання.

Між тим, наведений обов`язок належним чином виконано.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Також правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Положеннями ст.ст. 5,6,7,15 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом.

Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис"

Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (чинного на день укладення кредитних договорів) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про електронний цифровий підпис" сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

З огляду на наведені норми права позивачем для доведення факту укладення між ним там відповідачем договору в електронній формі мали б бути надані докази підписання такого документу сторонами за допомогою електронного підпису, який відповідав би вимогам закону, договірним умовам за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів або ж докази того, що вказаний при ідентифікації номер телефону належить позичальнику. Чого зроблено не було, а тому дана обставина лишається недоведеною і відхиляється колегією суддів. При цьому й відповідач заперечує факт підписання заявки про укладення кредитного договору.

Поготів, відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Однак як і в ході розгляду справи судом попередньої інстанції, так і за час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом, не було доведено достеменності посилань позивача на факт перерахування грошових коштів за кредитним договором на картковий рахунок саме ОСОБА_1

Тому аргументи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, позаяк вони зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення обставин справи у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги та позову в цілому, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Щодо тверджень автора апеляційної скарги на порушення судом норм процесуального права, то згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України такі порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України належить віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" залишити без задоволення, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 15 травня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук