Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 545/3952/16-ц

провадження № 61-33844св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2017 року

в складі судді Стрюк Л. І. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області

від 03 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Бондаревської С. М.,

Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 15 травня 2008 року він звернувся

до Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» (далі - ВАТ «Ерсте Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», з дорученням перерахувати кошти у сумі 145 061 грн 25 коп. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауді-Центр «Полтава» (далі - «Ауді-Центр «Полтава»). Зазначав, що грошові кошти у вказаній сумі він надав до каси банку,

що підтверджується дублікатом квитанції № 3731/183845, отриманої

22 вересня 2015 року, а також листом за підписом виконуючого обов`язки начальника Кременчуцького відділення № 2 ПАТ «Фідобанк», отриманим

28 вересня 2015 року.

Також вказував, що зазначених грошових коштів банком до ТОВ «Ауді-Центр «Полтава» не перераховано, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про стягнення коштів. Під час судового розгляду вказаного спору, на вимогу суду про надання меморіальних ордерів ВАТ «Ерсте Банк», складених станом на 15 травня 2008 року, відповідач надав архівну довідку про те, що касові та меморіальні документи за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року Ценетрального відділення у м. Полтава «Ерсте Банк» були виділені та утилізовані.

Вважав, що знищення меморіальних ордерів за 15 серпня 2008 року проведено умисно, з порушенням чинного законодавства, з метою унеможливити повернення коштів.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними дії ПАТ «Фідобанк» з вилучення і утилізації меморіальних ордерів ВАТ «Ерсте Банк» від 15 травня 2008 року на суму 145 061 грн 25 коп.(кредитні кошти)

і 145 061 грн 25 коп. відповідно до дубліката квитанції від 22 вересня

2015 року № 3731/183845 щодо перерахування його коштів до автосалону ТОВ «Ауді-Центр «Полтава» та зобов`язати ПАТ «Фідобанк» відновити їх.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що фактично предметом позову

є правомірність вилучення і утилізації меморіальних ордерів, які є касовими документами і самі по собі не породжують для споживача будь-яких обов`язків, тому оскарження цих дій не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту цивільних прав.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту цивільних прав. Фактично предметом позову є правомірність вилучення і утилізації меморіальних ордерів, які є касовими документами

і самі по собі не породжують для споживача будь-яких обов`язків, тому оскарження цих дій не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту цивільних прав в розумінні статті 16 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 545/3952/16-ц з Полтавського районного суду Полтавської області.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

13 червня 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми статті 16 ЦК України. Вважає, що діями банку порушено його право на повернення йому грошових коштів переданих відповідачеві в сумі 145 061 грн 25 коп.

Зазначає, що він є споживачем банківських послуг, навмисно знищивши первинні бухгалтерські документи - меморіальні ордери, банк порушив його законні права та інтереси споживача, передбачені статтями 4, 6, пунктом 1 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 травня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/3731/5/15303, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 28 725 дол. США під 11,5 % річних зі строком повернення до 14 травня 2015 року для придбання автомобіля Skoda Oktavia A5 Eleganse 2.0 TDI (а. с. 67-74).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня

2011 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Ересте Банк» про визнання умов кредитного договору несправедливими та зобов`язання відповідача вчинити певні дії відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «Ересте Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно

з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Ересте Банк» заборгованість за кредитним договором від 15 травня 2008 року

№ 014/3731/5/15303 у розмірі 24 278,23 дол. США, що в перерахунку на гривню за курсом Національного Банку України станом на 23 листопада 2010 року становить 192 713,31 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва

від 14 грудня 2011 року вказане рішення залишено без змін. Також встановлено, що з метою виконання умов кредитного договору позивачем 15 травня 2008 року з позичкового рахунку № НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_1 було перераховано на його поточний рахунок грошові кошти у розмірі 28 725,00 дол. США, які 15 травня 2008 року з каси позивача готівкою отримав ОСОБА_1 , що підтверджується заявою на видачу готівки від 15 травня 2008 року № 3731/181579 (а.с. 13-18).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області

від 03 листопада 2016 року у справі запозовом ОСОБА_1

до ПАТ «Фідобанк» про стягнення грошових коштів у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 грудня 2016 року вказане рішення залишено без змін. Також судом встановлено, що в тексті архівної довідки ПАТ «Фідобанк»

не йдеться про вибірковість знищення касових та меморіальних документів за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року згідно з актом

від 24 червня 2016 року № 1. Зазначеним спростовано доводи апелянта щодо навмисного ненадання відповідачем меморіального ордеру до суду

та недоведеність архівною довідкою факту знищення вказаного меморіального ордера.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди правильно виходили з того, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту цивільних прав. Фактично предметом позову є правомірність вилучення і утилізації меморіальних ордерів, які є касовими документами і самі по собі не породжують для споживача будь-яких обов`язків, тому оскарження цих дій не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту цивільних прав в розумінні

статті 16 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк