Провадження № 2/520/5282/19
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Кириковій О.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
до Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану
Головного територіального управління юстиції в Одеській області,
Служба у справах дітей Одеської міської ради,
третя особа: Комунальна установа «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей
Одеської міської ради Одеської області»,
про встановлення батьківства,
30.07.2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Служба у справах дітей Одеської міської ради, третя особа: Комунальна установа «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», про встановлення батьківства, в якій позивач просить суд визнати його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки Красноокнянського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьком малолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого рішення є підставою для внесення відомостей до актового запису про народження дитини в частині зазначення у графі «відомості про батька» - інформацію про заявника, та змінити прізвище дитини « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ».
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 31 липня 2019 року прийнято вказану заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
09 вересня 2019 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.09.2019 року.
В судовому засіданні 17.09.2019 року позивач - ОСОБА_1 та його представник позов підтримали та просили суд задовольнити.
Представники відповідачів: Служби у справах дітей Одеської міської ради, Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та представник третьої особи - Комунальної установи «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням думки позивача та його представника, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Також, під час судового засідання, судом було здійснено допит в якості свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заслухавши пояснення позивача та його представника, вислухавши пояснення свідків, провівши співбесіду з малолітнім, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , про що 09 листопада 2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №1981, в якому в графі відомості про матір зазначено - ОСОБА_9 , в графі відомості про батька - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Відомості про батька внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України.
Відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина.
Судом встановлено, що матір малолітнього - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 35 років ІНФОРМАЦІЯ_5 померла.
Малолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11 березня 2019 року було влаштовано до Комунальної установи «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», що підтверджується відповідною довідкою від 14 березня 2019 року за вих. №82.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, вважаючи себе батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Суд зазначає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст.121 СК України).
Статтею 122 СК зазначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (ст. 125 СК України).
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. (ст. 126 СК України).
У відповідності до норми ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Вказані положення Закону також визначені в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства аліментів», в якій зазначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст. 128 СК України (2947-14), приймаються до судового розгляду, якщо зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК (2947-14).
Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК (2947-14). У разі пред`явлення такого позову іншими особами суддя відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України (1618-15) (далі - ЦПК) відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки в таких випадках позивач не має права представляти інтереси дитини.
Поняттям «родичі», яке вживається в СК (2947-14), охоплюються такі особи: баба, дід, прабаба, прадід, повнорідні брат і сестра.
«Членами сім`ї» є мачуха, вітчим, які проживають однією сім`єю з малолітніми або неповнолітніми пасинком, падчеркою.
«Інші особи» - це особи, в сім`ї яких виховується дитина. Ними можуть бути тітка, дядько, двоюрідні сестра, брат, а також сусіди чи інші сторонні особи.
На підставі викладеного, оскільки запис про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Книзі реєстрації народжень, зроблено за вказівкою матері - ОСОБА_9 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі ч.1 ст. 135 СК України, яка не перебувала у зареєстрованому шлюбі на час народження дитини, а з позовом звернувся ОСОБА_1 , який вважає себе батьком дитини, суд вважає, що з позовом про визнання батьківства звернулась до суду належна особа, яке має на те право.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів
цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.129 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У той же час, суд одночасно зазначає, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено і іншими доказами.

Вказана правова позиція узгоджується з викладеною позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 травня 2018 року по справі № 591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сторонами по справі не заявлялось клопотання про призначення судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, як і не надано під час розгляду справи відповідного висновку за наслідком його проведення.

Однак, позивач по справі, під час розгляду справи стверджував, що він з ОСОБА_9 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 , вели спільне господарство після народження дитини деякий час та він постійно приймав участь у вихованні дитини, яку матеріально забезпечує.

Позивачем до позову надано багато численні копії фотокарток, на яких він зображений з малолітньою дитиною, в різний період часу та різних місцях.

В судовому засіданні судом також було проведено співбесіду з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підтвердив, що на наявних в суду фотокартках зображений він та його батько ОСОБА_13 , якого він кохає та який за ним піклується. А після смерті матері, його забрали від батька до будинку дитини. Також малолітній підтвердив, що позивач який присутній в судовому засіданні саме є його батьком.

В судовому засіданні також були допитані в якості свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою померлої ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , та бачила за час її життя, як приходив ОСОБА_1 до дитини, передав кошти на його утримання та періодично гуляв з ним. Також зазначила, що ОСОБА_9 за життя підтверджувала, що ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок - ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що він разом працює з ОСОБА_1 , який розповідав йому про свого сина, показував фото та завжди представляв інформацію про малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як про сина.

Свідок - ОСОБА_8 повідомила суд, що вона є дружиною заявника ОСОБА_1 , з яким разом мешкають. Також підтвердила, що ОСОБА_1 спочатку повідомляв її про те, що у нього є син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким надалі познайомив, вона його дуже кохає та лише невдовзі дізналась про те, що її чоловік - ОСОБА_13 офіційно не зазначений батьком дитини. На питання суду, підтвердила, що схвалює вчинок свого чоловіка, підтримує в цьому та буде відносить до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як до свого сина і члена сім`ї.

В судовому засіданні 17.09.2019 року позивач ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно перебуває з ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі з грудня 2008 року, що стало підставою не зазначення його батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , народженого ОСОБА_9 , оскільки він перебував у іншому зареєстрованому шлюбі, та, як зазначив позивач, хвилювався з приводу повідомлення своєї дружини про народження у нього сина він іншої жінки та боявся припинення з нею шлюбних відносин.

Також судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним записом в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданому 14 лютого 2002 року Красноокнянським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до акту про підтвердження факту родинних відносин від 01.07.2019 року, сусіди: ОСОБА_16 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_17 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ; підтвердили, що ОСОБА_1 , мешкаючий у квартирі АДРЕСА_4 , досить часто, особливо у вихідні дні і влітку постійно проводив час на дитячому майданчику, що розташований поблизу будинку та в паркі імені Горького з малолітньою дитиною, якою називав сином - ОСОБА_18 , до якого останній звертався, як до тата.

Зазначений акт та підписи вказаних сусідів в ньому засвідчено печаткою і підписом відповідальної особи дільниці №3 КП «ЖКС «Вузівський».

Інших доказів, які спростували представлені позивачем докази до суду не надано.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому, суд враховує, що спірні правовідносини зачіпають права та інтересами малолітньої дитини, стосуються досить делікатної сфери суспільних відносин й пов`язані із особистим та сімейним життям сторін. Встановлення батьківства належним чином гарантує інтереси дитини щодо встановлення її походження. Право дитини на отримання важливої інформації стосовно свого походження захищається положеннями Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Таке право за жодних обставин не може бути обмежене, як й право позивача доводити своє батьківство стосовно дитини у передбачений законодавством спосіб.

Враховуючи все вищевикладене, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи та надавши їм оцінки в сукупності, так і кожному доказу окремо, у суду не виникає сумнівів в походженні малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батьків: ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , які на час народження дитини, не перебували у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим вимоги позивача про визнання його батьком малолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що в свою чергу також відповідає інтересам дитини, яку також було заслухано в судовому засіданні.

Статтею 134 СК України передбачено внесення змін до актового запису про народження на підставі рішення суду у разі визнання батьківства.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Враховуючи вищезазначене, до актового запису №1981 від 09 листопада 2011 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, необхідно внести відповідні зміни, зазначивши батьком дитини позивача - « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Маяки Красноокнянського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 », та відповідно змінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ».

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 76-82, 89, 141, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, ст. ст. 3-7, 121, 122, 128, 130, 133, 134 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 ) до Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: 65101, м. Одеса, вул. Іглезі, 5), Служба у справах дітей Одеської міської ради (місцезнаходження: 65074, м. Одеса, вул. Косовська, 2Д), третя особа: Комунальна установа «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» (місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Терешкова, 12а), про встановлення батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки Красноокнянського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьком малолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду, після набрання законної сили, є підставою для Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: 65101, м. Одеса, вул. Інглезі, 5) у встановленому законом порядку внести зміни щодо інформації про батька дитини в актовий запис №1981 від 09 листопада 2011 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, а саме у графі дані про батька вказати: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Маяки Красноокнянського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 », та відповідно змінити прізвище дитини з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », ім`я, по батькові, дату та місце народження дитини залишити без змін.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено - 18 вересня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.