судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19)
Велика Палата Верхового Суду розглянула касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання права та про включення до переліку вкладників і постановою від 07 серпня 2019 року касаційну скаргу залишила без задоволення, а постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2018 року без змін.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» (далі - Уповноважена особа Фонду), у якому просив: визнати його право на отримання, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) коштів за рахунком № НОМЕР_1 на суми 13 000,00 грн і 30 000,00 грн, зобов`язати Уповноважену особу Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на суми 13 000,00 грн і 30 000,00 грн.
2. Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2017 року позов задоволено.
3. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2018 року рішення суду першої інстанції скасоване, провадження у справі закрито.
4. Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що розгляд цієї справи має бути здійснено в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, оскільки спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим, бо стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодування за вкладами. Нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень, а вирішення спорів стороною в яких є суб`єкт владних повноважень належить до компетенції адміністративних судів.
6. У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції, при визначенні підсудності спору, норм процесуального права просить скасувати постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2018 року, а рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2017 року залишити без змін.
7. Касаційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що позов було подано до ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду про визнання права на отримання відшкодування за вкладами за рахунок Фонду, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2309цс16, щодо розгляду таких справ за правилами цивільного судочинства.
8. Частиною шостою статті 403 ЦПК України визначено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
9. Відповідно до частини четвертої статті 404 ЦПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятійабо шостійстатті 403 цього Кодексу.
10. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду своєю ухвалою від 12 червня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду керуючись тим, що позивач оскаржує рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
11. Однак, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
12. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
13. Прожитковиймінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга(частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
14. Касаційна скарга позивача надійшла засобами поштового зв`язку до Верховного Суду в липні 2018 року.
15. В даній справі ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою в якій просив визнати його право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком № НОМЕР_1 на суми 13 000,00 грн та 30 000,00 грн,які визначені як ціна позову та станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн).
16. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить виключний перелік підстав, за яких судове рішення у малозначній справі може бути оскаржене в касаційному порядку, посилання учасника справи на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції до таких підстав не віднесено.
17. Отже ця справа також є малозначною у силу вимог закону, судові рішення у якій не підлягають касаційному оскарженню.
18. Також, відповідно до пункту 5 частини першої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
19. Частина четверта статті 394 ЦПК України передбачає, що у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.
20. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
22. Верховним Судом зроблено висновок, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов`язків для банку.
23. Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку, а тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам.
24. Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв`язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами.
25. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин і відповідно до цього Закону Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
26. Те, що позов ОСОБА_1 пред`явлений до банку в особі Уповноваженої особи Фонду, не змінює характеру спірних правовідносин, оскільки всі заявлені позивачем вимоги стосуються безпосередньо повноважень (завдань та функцій) Фонду та його уповноваженої особи і жодним чином не впливають на права та обов`язки ПАТ «Банк Михайлівський».
27. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в ухвалі про відкриття касаційного провадження від 23 липня 2018 року не зазначив підстав для оскарження судового рішення у малозначній справі, як і не навів мотивів, чому суд вважає, що висновки суду апеляційної інстанції у цій справі не відповідають висновкам Верховного Суду зробленими за результатами касаційного перегляду подібної справи, або ж чому попередні висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані в цій справі.
28. Таким чином, оскільки Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питань правильного застосування норм права, порушених в касаційній скарзі ОСОБА_1 , і суд апеляційної інстанції в даній справі переглянув рішення суду першої інстанції у відповідності з таким висновками, а також справа в якій подана касаційна скарга є малозначною в силу вимог ЦПК України на моє переконання належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження, а не розгляд справи по суті з недотриманням вимог статті 129 Конституції України, частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини першої та другої, пункту 9 частини третьої статті 2, частини другої статті 382 та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
На моє переконання, розгляд Великою Палатою Верховного Суду по суті справ за касаційними скаргами на судові рішення, які ухвалені відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, і в таких справах касаційні скарги не містять належного обґрунтування невідповідності оскаржуваних судових рішень висновкам Великої Палати Верховного Суду, а також перегляд судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають, без належного обґрунтування виключних підстав для такого переглядуне відповідає завданню Верховного Суду, спричиняє необґрунтоване затягування строків розгляду справ, а також стимулює недобросовісних учасників справи на подання касаційних скарга з безпідставним посиланням на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції виключно з метою передачі такої справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Суддя В. В. Пророк