Єдиний унікальний номер 235/7876/18 Номер провадження 22-ц/804/2164/19

Єдиний унікальний номер 235/7876/18 Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.
Номер провадження 22-ц/804/2164/19 Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Біляєвої О.М., Космачевської Т.В.

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м.Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Управління міського господарства» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2019 року по цивільній справі № 235/7876/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управління міського господарства», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (суддя Назаренко Г.В.), ухваленого в приміщенні суду в м.Покровськ Донецької області

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства «Управління міського господарства» (далі КП «УМГ») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 4 квітня 2018 року о 9 годині 50 хвилин в м.Покровську Донецької області на перехресті вулиць Володимирська та Залізнична водій транспортного засобу (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), що належить відповідачу КП «УМГ», ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків не витримав безпечну дистанцію та не вибрав безпечну швидкість руху і скоїв зіткнення з автомобілем позивача «ВАЗ-211010» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), чим порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001р. № 1306, та скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Вказані обставини встановлені постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2018р. по справі № 235/1747/18, що набрала законної сили 04.05.2018р.

Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження №18 від 25.06.2018р. вартість матеріальних збитків, заподіяних йому як власнику автомобіля «ВАЗ 211010» складає 17 064,40 грн., вартість проведення дослідження становить 1 000 грн., які позивач просив стягнути з відповідача КП «УМГ». Для забезпечення можливості бути присутніми під час проведення огляду оцінювачем транспортного засобу відповідачу та тертій особі було надіслано повідомлення, однак останні з невідомих причин не з`явились на місце проведення огляду його пошкодженого транспортного засобу.

Цивільна відповідальність винуватця ДТП на дату події не застрахована, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ. З цього приводу він звернувся з письмовою заявою від 17.04.2018р. до МТСБУ про відшкодування матеріальної шкоди, але отримав відмову від 14.05.2018р. № 3.1-05/15116 у зв`язку з тим, що не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені в п.1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. ОСОБА_2 та КП «УМГ» не відшкодували позивачу заподіяну матеріальну шкоду.

Просив стягнути з КП «УМГ» на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 18 064,40 грн., на відшкодування судового збору 704,80 грн., на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 4 000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з КП «УМГ» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 17 064 гривні 40 копійок.

Стягнуто з КП «УМГ» на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 665 гривень 75 копійок, на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 3 778 гривень 40 копійок. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій він просив оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки судом неправильно оцінено обставини справи.

Зокрема зазначає, що звіт оцінювача №18 від 25 червня 2018 року містить оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику пошкодженого автомобіля; крім того, в звіті зазначена вартість відновлювального ремонту КТЗ. Проте судом не враховано, що перед оцінювачем ставилось питання щодо визначення вартості завданої матеріальної шкоди, тому розрахунок не повинен включати вартість ремонту.

Також до ремонтної калькуляції окрім пошкодження заднього бамперу включено додаткові пошкодження, що має суперечності з постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2018 року у справі №235/1747/18.

Суд ухвалив рішення в частині стягнення з відповідача коштів на відшкодування витрат на правову допомогу позивачу безпідставно, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження зазначених витрат, а прийнята судом в якості доказу квитанція №9 не є доказом надання правової допомоги, оформленої у встановленому законом порядку.

Від позивача Неіжмак ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що відповідач був повідомлений про огляд 14.06.2018 року транспортного засобу ВАЗ-211010 номерний знак НОМЕР_2 , проте не скористався своїм правом бути присутнім при огляді та робити зауваження з приводу виявлених пошкоджень автомобіля; звіт оцінювача №18 від 25 червня 2018 року відповідає вимогам Методики №142/5/2092; посилання на відсутність в постанові Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2018 року у справі №235/1747/18 всіх пошкоджень автомобіля ВАЗ-211010 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) є безпідставним, оскільки предмет розгляду зазначеної справи не вимагав з`ясування експертним шляхом всіх заподіяних пошкоджень.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов подано до суду в грудні 2018 року.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 грудня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1921 грн.

Матеріалами справи встановлено, що ціна позову становить 18064, 40 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, тому дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу ВАЗ 211010, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Центром 1444 (а.с.8).

4 квітня 2018 року о 9 годині 50 хвилин на перехресті вулиць Володимирській та Залізничній в м.Покровську Донецької області водій ОСОБА_2 , керуючи трактором «Беларусь», реєстраційний номер НОМЕР_3 НОМЕР_4 , не витримав безпечну дистанцію та не вибрав безпечну швидкість, здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», який рухався попереду у попутному напрямку, внаслідок чого автомобіль «ВАЗ» отримав пошкодження заднього бамперу та номерного знаку.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2018 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу (а.с.9).

Цивільно-правова відповідальність КП «УМГ» (номерний знак т НОМЕР_4 ) не застрахована відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів власників наземних транспортних засобів» (а.с.34).

17 квітня 2018 року ОСОБА_1 повідомив МТСБ про ДТП, що сталася за його участю 4 квітня 2018 року, учасником якого також є КП «УМГ» (а.с.35).

Згідно повідомлення Департаменту внутрішнього страхування Моторного (транспортного) страхового бюро України від 14.05.2018р. № 3.1-05/15116, відповідно до п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Виходячи з положень п.1.5 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у п.1.5, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. На підставі наведеного МТСБУ позивачу відмовлено у виплаті відшкодування з фонду захисту потерпілих (а.с.36).

Згідно звіту №18 про визначення вартості матеріальної шкоди автомобіля ВАЗ-211010, держ. номер НОМЕР_2 , складеного ФОП ОСОБА_4 . 25 червня 2018 року, вартість матеріально шкоди (з технічної точки зору), заподіяної власнику автомобіля ВАЗ-211010, держ. номер НОМЕР_2 , на момент проведення дослідження складає 17 064,40 грн. (а.с.12-27).

Згідно копії наказу КП «УМГ» від 20.03.2018р. № 101 ОСОБА_2 було прийнято на посаду тракториста автотранспортної дільниці з 21.03.2018р. з окладом згідно штатного розпису та випробувальним терміном на один місяць (а.с.86).

Станом на дату ДТП 4 квітня 2019 року ОСОБА_2 керував трактором «Беларус 320», реєстраційний номер НОМЕР_3 НОМЕР_4 , що випливає з копії подорожнього листка (а.с.87).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позову в частині факту спричинення і розміру шкоди завданої позивачу відповідачем і послався на ч.1 ст.1172 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як правильно зазначив суд в оскаржуваному рішенні, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що з вини водія ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових обов`язків на підприємстві відповідача, було скоєно ДТП в результаті якого позивачу заподіяно матеріальну шкоду. Вказані обставини не заперечуються КП «УМГ».

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з доведеністю розміру матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу.

Так, доводи скарги про те, що перед спеціалістом-оцінювачем не ставилося питання про визначення вартості відновлюваного ремонту автомобіля позивача, а тому розрахунок матеріальних збитків не повинен включати таку вартість, колегія суддів не приймає з наступних підстав.

Так, відповідно до звіту №18 суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 (а.с.12-23), метою оцінки є встановлення вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля ВАЗ-211010, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Оцінщик керувався як джерелом інформації Методикою товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів (далі Методика).

Дана Методика затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395.

Пунктом 1.3. Методики закріплено, що її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Дана Методика, відповідно до п.1.4, застосовується з метою, в тому числі для: д) визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; е) визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Згідно до п.2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ.

Методикою передбачено певний порядок розрахунку вартості матеріальних збитків, якими повинен керуватись оцінювач. Зокрема п.8.3 Методики вартість матеріального збитку «У» визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ за формулою:

У = Ср + См + Сс х (1-Ез) + ВТВ, де:

Ср вартість ремонтно-поновлюваних робіт;

См вартість необхідних для ремонту матеріалів;

Сс вартість складових, що підлягають заміні;

Ез коефіцієнт фізичного зносу КТЗ, його складових частин;

ВТВ величина втрати товарної вартості ушкодженого КТЗ.

Як вбачається зі звіту оцінювача всі ці параметри, що включені Методикою до формули розрахунку, були ним враховані і вартість матеріального збитку розрахована відповідно до вимог даного підзаконного акту. Оскільки вартість відновлюваного ремонту входить до розрахунку збитків (і включена до формули такого розрахунку як складова), то ставити експерту окреме питання про вартість відновлюваного ремонту в даному випадку не потрібно.

Щодо доводів про недодержання п.5.4. Методики, то цей довід також не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки надання замовлення-наряду на виконання ремонтно-відновлювальних робіт на спеціалізованій станції технічного обслуговування не є, згідно даного пункту, обов`язковим, а надається на вимогу оцінювача. Більш того п.8.5 Методики передбачає, що калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Доводи скарги про безпідставне включення до звіту вартості пошкоджень лівого та правого крила автомобіля ВАЗ, а також задньої лівої двері, які не підтверджені постановою суду про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України від 23.04.2018 року, колегія суддів також не приймає, оскільки предметом розгляду по вказані справі є визначення наявності складу адміністративного правопорушення даним водієм, а ні кількість і конкретизація пошкоджених частин транспортного засобу позивача по справі.

Крім того зі звіту оцінювача вбачається фіксація перелічених вище ушкоджень як в протоколі огляду транспортного засобу так і в фото таблиці доданої до звіту.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 77-80 Кодексу визначають, що докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач, ставлячи питання про невідповідність ушкоджень зазначених у звіті оцінювача фактичним ушкодженням, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо ушкоджень транспортного засобу позивача.

Крім того, відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, договором №15 від 10.04.2018 року на надання правової допомоги, позивачем доручене адвокату Майорову С.В. здійснювати в якості правової допомоги представницькі повноваження. Обсяг виконання доручення визначено в 2 розділі Договору (а.с.40).

Відповідно акту виконаних робіт, адвокат виконав, а замовник підтвердив надання юридичних послуг передбачених договором, витрачений на це час і сплатив визначену суму у розмірі 4000 грн. (а.с.43, 44).

Колегія суддів прийшла до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідає вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України і є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; та ціною позову.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що довід апеляційної скарги відповідача в частині безпідставності стягнення судом на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3778,40 грн. є необґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини, що виникли між сторонами та дав їм правильну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вимог частин першої і другої ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені заявником, не відшкодовуються.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 26332,13 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Управління міського господарства» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: О.М. Біляєва

Т.В. Космачевська