Провадження № 22-ц/801/67/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуСправа № 127/14077/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря судового засідання: Топольської В.О., відповідача ОСОБА_3 та її представників: ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене 09 жовтня 2018 року під головуванням судді Гуменюка К.П. в м. Вінниці, у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_8, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, поділ майна подружжя, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и в:

12 червня 2013 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_8, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, поділ майна подружжя, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном, мотивуючи свої вимоги тим, що з липня 2007 року проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання сторонами набуто у власність земельна ділянка 0,0529 га у садівничому товаристві «Калина» діл. АДРЕСА_1, садовий будинок площею 111,1 кв.м., предмети обстановки та побутові прилади загальною вартістю 89 214,00 грн. В червні 2013 року відповідач змінила замок на вхідних дверях будинку та не допускає до житла (а. с. 1-6, т. 1). В подальшому, позивач неодноразово змінював та збільшував позовні вимоги, зокрема заявою від 31 липня 2013 року (а. с. 57-61, т.1), заявою від 31 липня 204 року (а, с. 5-10, т.2) та заявою від 09 вересня 2014 року (а. с. 15-20, т. 2). Остаточно позовні вимоги ОСОБА_7 визначив в заяві від 26 жовтня 2015 року, в якій просить встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31 грудня 2003 року по 07 червня 2013 року, поділити сумісне майно, визнавши за сторонами право власності по Ѕ частки на житловий будинок. Крім того, просив визнати за позивачем право власності на котел електричний «Protherm» - 8100 грн., котел газовий «Vailand» - 15000 грн., пароочисник «KARCHER» - 2500 грн., мийку «KARCHER» - 2800 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., морозильну камеру «Атлант» - 3000 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., електролічильник багато тарифний - 2400 грн., електронасос для води -1600 грн., котел опалювальний «Solitar» - 15000 грн., палатку кемпінгову «Together 4P» - 1914 грн., набір кухонних меблів -12000 грн., м'які шкіряні меблі (куточок) у вітальні - 9000 грн., телевізор «Filips»- 5000 грн., кінотеатр «YAMAHA»- 10000 грн., пилосос «DYSON» - 4200 грн., визнати за відповідачкою право власності на телевізор «Соні -Тринінтон» - 3500 грн., телевізор «LG» - 1000 грн., електродуховка FT8501/НА - 3500 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., посудомийна машина виробник «Ariston» - 4200 грн., ноутбук «ACER» - 4200 грн., набір меблів у дитячій кімнаті - 12000 грн., меблі у спальні (ліжко, шафа, крісло, комп'ютерний стіл) - 10000 грн., усунути позивачеві перешкоди у користуванні садовим будинком, шляхом зобов'язання відповідача надати позивачу дублікат ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі, зобов'язати відповідача повернути позивачу особисті речі: крісло офісне «Леон» вартістю 1119 грн., перфоратор «Деккер» вартістю 529 грн., чоловічий золотий ланцюжок та чоловічий золотий браслет вартістю 14000 грн., а також залишені на зберігання особисті гроші в сумі 12000 доларів США та визнати за позивачем право власності на Ѕ частку земельної ділянки, площею 529 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Вінницької міської ради, в місті Вінниці, в садівничому товаристві «Калина» під АДРЕСА_1 (а. с. 97-99, т. 3).

Судові рішення першої інстанції неодноразово переглядались судами апеляційної та касаційної інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10 червня 2007 року по 07 червня 2013 року. Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частку спірного житлового садового будинку. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку спірного житлового садового будинку. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_7 садовим будинком шляхом надання позивачу дублікатів ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 167-179, т. 3).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 14 січня 2016 року скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року в частині пред'явлених позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки та ухвалено в цій частині нове рішення, яким: встановлено факт спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31 грудня 2003 року по 07 червня 2013 року. Визнано за ОСОБА_7 право на Ѕ частку спірної земельної ділянки. В решті рішення суду залишено без змін (а. с. 229-233, т. 3).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14 січня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 78-81, т.4).

За висновком суду касаційної інстанції суди першої та апеляційної інстанції залишили поза увагою те, що на час придбання ОСОБА_3 земельної ділянки, позивач перебував у шлюбі із ОСОБА_8 Крім того вказав, що при вирішенні спору про поділ майна, слід встановити не лише факт спільного проживання сторін, а і обставини придбання спірного майна сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без встановлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на майно. Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з веденням спільного господарства, побуту та бюджету та інших вимогах, які є похідними.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а. с. 192-197, т. 4)

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_7 відхилена, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2017 року залишене без змін (а. с. 12-15, т. 5).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 50-53, т.5).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково:

-встановити факт спільного проживання з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 11.06.2007 року по 07.06.2013 року;

-поділити спільне сумісне майно, визнавши за ОСОБА_7 та ОСОБА_3 право власності по Ѕ частки на житловий будинок загальною площею 111,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Вінниці;

-в порядку поділу рухомого спільного майна визнати за позивачем право власності на котел електричний «Protherm» - 8100 грн., котел газовий «Vailand» - 15 000 грн., пароочисник «Karcher» - 2800 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., морозильну камеру «Атлант» - 3000 грн., фотоапарат «Canon» - 1 шт. - 1400 грн., електролічильник багато тарифний - 2400 грн., електронасос для води - 1600 грн., котел опалювальний «Solitar» - 15 000 грн., палатку кемпінгову «Together 4P» - 1914 грн., набір кухонних меблів - 12 000 грн., мякі шкіряні меблі (куточок) у вітальні - 9 000 грн., телевізор «Filips» - 5 000 грн., кінотеатр «YAMAHA» - 10 000 грн., пилосос «DYSON» - 4200 грн.;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на телевізор «Сони - Тринінтон» - 3500 грн., телевізор «LG» - 1000 грн., електродуховка FT8501/HA - 3500 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., фотоапарат «Canon» - 1 шт. - 1400 грн., посудомийна машина «Ariston» - 4200 грн., ноутбук «Acer» - 4200 грн., набір меблів у дитячій кімнаті - 12 000 грн., меблі у спальні (ліжко, шафа, крісло, комп'ютерний стіл) - 10 000 грн.;

-усунути ОСОБА_7 перешкоди у користуванні садовим будинком шляхом зобов'язання ОСОБА_3 надати ОСОБА_7 дублікат ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі;

-зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_7 особисті речі: крісло офісне «Леон» вартістю 1119 грн., перфоратор «Деккер» вартістю 529 грн., чоловічий золотий ланцюжок та чоловічий золотий браслет вартістю 14 000 грн., а також залишені на зберіганні особисті гроші в сумі 12 000 доларів США;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судові витрати.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала відзив, в якому зазначила, що позивач формує свої доводи не у відповідності до фактичних обставин справи. Позов є безпідставним, проти спільного проживання з позивачем категорично заперечує. Зазначає, що земельну ділянку придбала вона 05 березня 2007 року, на якій до червня 2007 року було побудовано фундамент та коробка майбутнього садового будинку. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕМ № 707597 від 05.03.2007 року, відповідачка купила у ОСОБА_10 земельну ділянку площею 529 кв.м., яка розташована на території АДРЕСА_1. Надані позивачем докази на придбання будівельних матеріалів в період з 21 березня по 08 липня 2008 року вважає неналежними, оскільки вказані будматеріали не могли використовуватись для будівництва будинку, так як на час їх придбання будинок був уже побудований (техпаспорт складений 09 квітня 2008 року) та введений в експлуатацію 30 травня 2008 року. Крім того, надані фотографії та лист ПП ТА «Укрвізи» туристичну поїздку у Єгипет з 21.10.2006 року по 30.10.2006 року не свідчать про наявність сімейних стосунків, лист ПП ТА «Укрвізи» спростовується копією закордонного паспорта, в якому є відмітки про дати поїдки до Єгипту, які не співпадають з датами в листі. Також відповідач вказала, що речей, які позивач просить її повернути в неї ніколи не було і про їх існування їй невідомо. За наведеного просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити через її безпідставність, а рішення Вінницького міського суду від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 познайомились в 2003 році, після чого підтримували стосунки.

13 червня 2005 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2007 року ОСОБА_3 придбала земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 529 кв.м., яка розташована на території Вінницької міської ради у садівничому товаристві «Калина», вартістю 46 055 грн.

11 квітня 2007 року ОСОБА_3 оформила право власності на земельну ділянку на своє ім'я, 26.07.2007 року остання отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

30 травня 2007 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області, яке набрало законної сили 10.06.2007 року, було розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 37, т. 2).

У 2007 році на спірній земельній ділянці розпочалось будівництво спірного будинку, який 30.05.2008 року був введений в експлуатацію, а 19 червня 2008 року ОСОБА_3 отримала свідоцтв про право власності на зазначений будинок.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_7 зазначає, що факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 підтверджується показами свідків, спільними фотографіями, матеріалами перевірки працівниками міліції звернень ОСОБА_3 та ОСОБА_7 один на одного, в поясненнях яких називали один одного цивільними чоловіком та дружиною, документами на придбання будівельних матеріалів в період будівництва спірного будинку, накладними на придбання та паспортами на побутову техніку, меблі, звітами ФОП ОСОБА_7 про отримані доходи від підприємницької діяльності за період 2006-2013 роки.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку показам свідків, поясненням ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які вони надавали працівникам міліції.

Також апеляційний суд не бере до уваги спільні фотографії позивача та відповідача, оскільки спільне проведення часу не свідчить про усталені сімейні відносини.

Разом з іншим твердження позивача, що він придбавав будівельні матеріали в період будівництва спірного будинку та на підтвердження цього надав ряд накладних, є безпідставними, оскільки з наданих документів вбачається, що купівля будівельних матеріалів відбувалась з 21 березня 2008 року по 30 травня 2008 року, хоча будівництво будинку розпочалось в 2007 році, технічний паспорт на будинок був виготовлений в квітні 2008 року, а в травні 2008 року будинок вже введений в експлуатацію.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України необхідно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

При цьому позивач не надав суду необхідних доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу. Навпаки ОСОБА_7 неодноразово в заявах про збільшення позовних вимог зазначав, що він набував майно, зокрема земельну ділянку, та побудував садовий будинок за особисті кошти, що спростовує факт ведення спільного бюджетну. Крім того, ОСОБА_3 в поясненнях також зазначила, що в них з ОСОБА_7 ніколи не було спільних коштів та спільних витрат.

ОСОБА_7 зазначає, що саме він придбав земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 529 кв.м., яка розташована на території Вінницької міської ради у садівничому товаристві «Калина», однак в силу понесення певних господарських ризиків як приватний підприємець, земельна ділянка та інше майно було оформлене на ім'я ОСОБА_3

Проте, колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи, оскільки згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.03.2007 року ОСОБА_3 придбала земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 529 кв.м., яка розташована на території Вінницької міської ради у садівничому товаристві «Калина», вартістю 46 055 грн, тобто на момент купівлі даної земельної ділянки ОСОБА_7 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8

Крім іншого, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-1026цс15.

Отже під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження того, що майно, зокрема земельна ділянка та садовий будинок, було набуто внаслідок спільної праці. Навпаки з пояснень ОСОБА_7 прослідковується, що саме він одноособово та за власні кошти придбав земельну ділянку, а також побудував на ній садовий будинок.

Також ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначає, що спільне ведення господарства підтверджується показами свідків, однак відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 14.02.2018 року при розгляді справи № 129/2115/15-ц, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Інших належних доказів ведення спільного господарства позивачем не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 відмовити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук