Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/947/19

26 липня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Шпитко М.І.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

її представника-адвоката - Зварищука В.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заяву з підстав, наведених в позовній заяві та просила її задоволити. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування житлом, а саме: трьохкімнатною квартирою, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі. Справу просить розглянути без їх участі. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про слухання справи у їх відсутності не поступало.

Зі згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши позивача і її представника, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Громадяни, які мають у приватній власності домоволодіння, мають право користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд, що закріплено у ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 64 Житлового кодексу встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Судом встановлено, що 25.05.1968 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 у міському відділі ЗАГС м. Феодосії, Кримської області, актовий запис № 210 (а.с. 15).

Перебуваючи у шлюбі, позивач разом з чоловіком ОСОБА_5 купили трьохкімнатну квартиру в АДРЕСА_1 загальною площею 59.1 кв. м. житловою площею 45,5 кв.м., згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Трух Н.М., приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу 21.08.1998 року за реєстром № А-700, зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 27.08.1998 року та записано в реєстрову книгу № 10 за реєстровим номером № 1703, однак вказана квартира була записана на чоловіка позивача ОСОБА_5 і позивачу, як дружині, належить 1/2 частка вказаної трьохкімнатної квартири спільної часткової власності.

ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача ОСОБА_5 помер в м. Надвірна, Івано-Франківської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , копія якого долучена до матеріалів справи.

Згідно свідоцтва про право власності від 23.12.2015 року вбачається, що позивачу ОСОБА_1 належить 1/2 частка трьохкімнатної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте подружжям за час шлюбу, яке видав виконуючий обов"язки державного нотаріуса Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, Войташек І.І., та зареєстроване в реєстрі за № 1844. Копія даного свідоцтва долучена до матеріалів справи (а.с. 5).

Крім того, позивачу ОСОБА_1 належить 1/4 частка трьохкімнатної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2015 року, яке видав виконуючий обов"язки державного нотаріуса Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, державний нотаріус Богородчанської районної державної нотаріальної контори Войташек І.І., а всього позивачу ОСОБА_1 належить 3/4 частки трьохкімнатної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.05.2019 року позивач ОСОБА_2 успадкувала 1/4 частку трьохкімнатної квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке видав їй ОСОБА_6 , державний нотаріус Богородчанської районної державної нотаріальної контори, виконуючий обов"язки державного нотаріуса Надвірнянської районної державної нотаріальної контори після смерті її батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).

В квартирі, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак вони не проживають у вказаній квартирі, починаючи з 2006 року і включно по даний час і позивачі вважають, що відповідачі втратили право користування житлом, оскільки більше як один рік не проживають у домоволодінні позивачів.

З приводу непроживання відповідачів у квартирі, що знаходиться в АДРЕСА_1 , складено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання № 403 від 04.03.2019 року квартири позивачів, з якого вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають у вказаній квартирі, починаючи з 2006 року і включно по даний час (а.с.11).

В добровільному порядку відповідачі не бажають знятись з реєстрації в квартирі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що створює позивачам зайві перешкоди у розпорядженні своєю власністю.

Як вбачається з довідки № 503 від 28.02.2019 року, виданої КП "Надвірнянський житловик" в квартирі АДРЕСА_2 станом на сьогоднішній день, крім позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстровані також відповідач ОСОБА_3 , 1967 року народження, який є зятем позивача ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_4 , 1994 року народження, який являється внуком позивача ОСОБА_1 , однак, як встановлено в судовому засіданні, в зазначеній квартирі, починаючи з 2006 року і включно по даний час, не проживають.

Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вищевказаній квартирі зареєстровані, однак фактично не проживають, не сплачують платежі за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню квартири.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , показання яких логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачами не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому вони втратили на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин.

З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст.71-72 ЖК України, ст.ст.391, 405 ЦК України, такеруючись ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, ст.ст. 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування житлом, а саме: трьохкімнатною квартирою, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення виготовлено 31.07.2019 року