печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь суму основного боргу, яка складає 116 000,00 дол. США, що станом на 20 жовтня 2017 року еквівалентно 3 073 994,20 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 53 457,54 дол. США, що еквівалентно 1 416 622,14 грн., посилаючись на невиконання відповідачами договірних зобов`язань щодо повернення грошових коштів за договорами позики, оформленими у вигляді розписки та укладеним в забезпечення виконання зобов`язань за останнім договору поруки.

Відомостями, наданими відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві стверджується, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрованим значиться за адресою: АДРЕСА_1 та підтверджується, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , як вбачається з відповідей на запити суду, отриманих 10 листопада 2017 року та 04 грудня 2017 року відповідно.

Ухвалою судді від 05 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, відповідно до якого ЦПК України викладено у новій редакції.

На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу від 15 грудня 2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі, а тому вбачається, що подальший розгляд вказаної справи має проводитися за правилами, що передбачені ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, в частині у якій вони не встановлюють нових обов`язків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання.

29 травня 2018 року відповідно до розпорядження № 361 у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Москаленко К.О., вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А.

Ухвалою судді від 29 серпня 2018 року розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведення підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

31 січня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача ІІ, з який вбачається, що договір поруки було припинено шляхом, укладення 12 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору про припинення поруки.

Відзиву, заяв або клопотань від відповідача І не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою судді від 11 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

20 квітня 2019 року провадження у справі зупинено в зв`язку з поданням представником відповідача І заяви про відвід головуючому судді Писанцю В.А., яку ухвалою судді від 10 травня 2019 року залишено без задоволення, а тому після передачі справи для продовження розгляду ухвалою судді від 12 липня 2019 року поновлено провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено, що передбачає ч. 3 ст. 254 ЦПК України.

Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву, заяв або клопотань з процесуальних питань не надав.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

За даних обставин, за яких представник позивача та представник відповідача ІІ у своїх заявах просять здійснювати розгляд справи за їх відсутності, а відповідач І будучи належним чином повідомленим, відзиву, заяв або клопотань з процесуальних питань не подав, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу у її відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши рішення.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого останній позичив у позивача 30 000,00 дол. США, строком до 02 грудня 2014 року під 20 % річних.

Вдруге 29 жовтня 2014 року у розмірі 70 000,00 дол. США, строком до 24 березня 2015 року під 20 % річних.

Втрете 26 листопада 2015 року у розмірі 16 000,00 дол. США, строком до 25 грудня 2015 року.

Договір позики, укладений між сторонами у формі розписок, що узгоджується з положеннями ст. 1047 ЦК України.

Укладення такої форми договору сторонами не оспорюється.

01 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, а 12 жовтня 2018 року його було припинено шляхом, укладення між останніми договору про припинення поруки, що виключає право вимоги до останнього.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлено розписку позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей.

У відповідності з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що відповідачем взяті на себе договірні зобов`язання виконанні не були, у зв`язку з порушенням щодо повернення боргу в становлений сторонами строк, внаслідок чого у позивача виникає право вимоги на стягнення на користь суми основного боргу, яка складає 116 000,00 дол. США, що станом на 20 жовтня 2017 року еквівалентно 3 073 994,20 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 53 457,54 дол. США, що еквівалентно 1 416 622,14 грн.

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не виконано договірних зобов`язань з повернення боргу, які виникли перед позивачем, а відтак позов підлягає задоволенню.

За правилами ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору у розмірі 8 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) заборгованість у розмірі 169 457,54 дол. США, що станом на 20 жовтня 2017 року еквівалентно 4 490 616,34 грн. та судовий збір 8 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. А. Писанець