ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5892/18
Провадження № 2/210/581/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" січня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Реви К.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в котрому останній просить суд винести рішення, котрим визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_6, який помер 13 жовтня 2017 року.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_2 вмотивовує тим, що 13 жовтня 2017 року помер його батько, - ОСОБА_6, та після нього відкрилася спадщина. На момент смерті останній був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (до перейменування, - Якіра), буд.№32, кв.№14. За вказаною адресою йому на праві спільної часткової власності належала 1/2 частина квартири. На момент смерті батька він не проживав постійно разом з батьком, а отже не вважається таким, що прийняв спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Він в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини не звернувся до нотаріальної контори та не подав заяви про прийняття спадщини. Звернувшись до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу ОСОБА_7, 07 вересня 2018 року отримав відмову у вчиненні нотаріальної дій, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обовязкову частку у спадщині у звязку із пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідач є його рідною сестрою та донькою померлого ОСОБА_6 Після смерті батька у встановлений законом строк прийняла спадщину за заповітом. До складу спадщини увійшла 1/2 частина квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Бизова (до перейменування, - Якіра), буд.№32, кв.№14. Він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки про смерть свого батька довідався лише через десять місяців після події. Його батько проживав зі співмешканкою за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Колійна, буд.№96, не потребував догляду дітей та не звертався до них за допомогою. Спілкувалися вони телефоном, бачилися вкрай рідко. ОСОБА_6 не хворів, мав задовільний стан здоровя, проте так сталося, що внаслідок нещасного випадку вони зі співмешканкою загинули в один день. Відповідач про смерть ОСОБА_6 знала, проте йому не повідомила. Вона звернулася до нотаріуса та прийняла спадщину за заповітом, а також не повідомила нотаріусу під час оформлення спадщини, що її брат є спадкоємцем за законом першої черги та має право на обовязкову частку у спадщині. Відповідач не надає згоди на те, щоб він подав заяву про прийняття спадщини. Він не знав про настання смерті свого батька, не усвідомлював, що відкрилася спадщина та не скористався своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини, через те що добросовісно помилявся щодо виникнення у нього спадкових прав. Таким чином, причини, з яких він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини на його думку є поважними та об'єктивними, тобто такими, що не залежать від нього.

Будучи присутніми у судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо надали пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Відповідач при розгляді справи присутньою не була, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, скористалася правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника. Будучи присутньою у попередньому судовому засіданні відповідач проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Будучи присутнім у судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у наданому до суду письмовому відзиві на позов, посилаючись на те, що після смерті матері позивача та відповідача, ОСОБА_2 перестав взагалі спілкуватися з померлим батьком та відповідачем ОСОБА_5 з невідомих причин. Батько сторін на його прохання поселився разом зі своєю співмешканкою у належному відповідачеві будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Колійна, буд.№96, та проживав там по день смерті. За життя батько сторін хворів, за ним наглядала та піклувалася відповідач та її сімя. Позивачу було відомо про місце проживання батька, проте він з ним не спілкувався, та як наслідок за життя батько сторін прийняв рішення про складання на імя відповідача заповіту. Спадщину, що відкрилась зі смертю батька, відповідач у встановлений законом строк прийняла. До складу спадщини увійшла 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Бизова (до перейменування, - Якіра), буд.№32, кв.№14. Доказів наявності причин пропуску строку які суд може визнати поважними, - тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо, позивач не надав. Крім того, саме по собі незнання про смерть спадкодавця не свідчить про поважність пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, позивач не довів наявності у нього причин та обставин, які позбавили його можливості своєчасно звернутись до нотаріуса із завою про прийняття спадщини після смерті його батька.

Від заявленого клопотання про допит свідків представник відповідача під час розгляду справ відмовився.

Вислухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновків, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Таким чином, позивач належними і допустимими доказами повинен був довести наявність у нього поважних причин та обставин, які позбавили його можливості своєчасно звернутись до нотаріуса із завою про прийняття спадщини після смерті його батька.

З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено наступне.

13 жовтня 2017 року, у віці 79 років помер батько позивача та відповідача, - ОСОБА_6, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №821718, виданого Металургійним районним у місті ОСОБА_1 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінням юстиції у Дніпропетровській області, та про зо зроблено відповідний актовий запис №857 (а.с.6).

Факт родинних відносин померлого, позивача та відповідача, як батька та дітей, ніким не оспорюється, та підтверджується матеріалами справи (а.с.3, 4, 5, 15, 35, 36).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу котрої увійшла 1/2 частина квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Бизова (до перейменування, - Якіра), буд.№32, кв.№14 (а.с.8).

За життя ОСОБА_6 на користь відповідача ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, згідно котрого, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_5 усе належне йому майно, де б воно не знаходилося, та з чого б не складалося (а.с.37).

Звернувшись до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу ОСОБА_7, 07 вересня 2018 року позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальної дій, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.7).

З наданих відповідачем до суду документів, судом встановлено, що у жовтні 2012 року батько сторін перебував у КЗ «Криворізька міська лікарня №2» із переломом ребер, у 2016 році зі скаргами на болі у хребті проходив обстеження та лікування (а.с.39-42).

При цьому, у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 не заперечував того факту, що тривалий час до дня смерті батька, не спілкувався з ним, оскільки був на нього ображений, не цікавився його справами, станом його здоровя, внаслідок чого і довідався про смерть батька лише через десять місяців після смерті батька.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Наведені правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України №6-85цс12 від 26 вересня 2012 року та №6-1486цс15 від 04 листопада 2015 року.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 не мав об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька, а отже у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог та надання додаткового строку для прийняття спадщини.

У звязку зі звільненням позивача від сплати судового збору, він підлягає віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 263, 264-265 ЦПК України, ст.ст.1216, 1220, 1268, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 07 лютого 2019 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації та проживання: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кронштадтська, буд.№17, кв.№6;

- відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації та проживання: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Героїв-Підпільників, буд.№3, кв.№7.

Суддя: Н. Ю. Вікторович