Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 490/11865/15-ц

провадження № 61-31642св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у складі судді Гуденко О. А. від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Самчишиної Н. В., від 02 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позов мотивований тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1983 року вона є власником 1/10 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_4 із часткою 13/50, ОСОБА_2 із часткою 23/100, ОСОБА_5 із часткою 19/100 та ОСОБА_1 із часткою 23/100.

Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 727 кв. м.

Розподільним актом від 18 вересня 1946 року між попередніми співвласниками домоволодіння було визначено порядок користування земельною ділянкою, який залишався і для їх правонаступників, яким за цивільно-правовими угодами переходило право власності на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що між користувачами земельної ділянки існує спір щодо порядку користування нею, та самостійно вони дійти згоди не можуть, ОСОБА_3 просила визначити порядок користування земельною ділянкою між нею та відповідачами відповідно до існуючого порядку користування, який відповідає розподільному акту, що був складений 18 вересня 1946 року.

У грудні 2015 року з аналогічними позовами звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 лютого 2016 року зазначені цивільні справи об`єднанні в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 16 червня 2017 року, позови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 176,14 кв. м, земельну ділянку площею 207,74 кв. м залишено в спільному користуванні, земельну ділянку площею 12,95 кв. м залишено в спільному користуванні з ОСОБА_5 - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року. Виділено у користування ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 136,10 кв. м, земельну ділянку площею 207,74 кв. м залишено в спільному користуванні - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року. Виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 77,8 кв. м, земельну ділянку площею 207,74 кв. м залишено в спільному користуванні - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року.

Частково задовольняючи позови суд першої інстанції виходив з того, що визначення порядку користування земельною ділянкою за першим варіантом судової експертизи найбільш відповідатиме фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався протягом більше 20 років, не потребує затрат для його влаштування, найбільш відповідає вимогам добросусідства та не має значних відхилень від ідеальних часток співвласників порівняно з іншими варіантами експертизи та повністю поновлює права позивачів на користування належними їм частинами земельної ділянки, а також не порушує будівельних і санітарних норм та правил протипожежної безпеки.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 16 червня 2017 року, залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовів та визначення порядку користування земельною ділянкою за першим варіантом судової експертизи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 за третім варіантом судової земельно-технічної експертизи № 125-017/1 від 15 квітня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було повно та всебічно з`ясовано обставини справи, зокрема, щодо угоди між співвласниками частин будинку, яка тривалий час існувала за актом розподілу. У зв`язку з відчуженням співвласниками своїх часток у нерухомому майні, кількість співвласників (землекористувачів) змінювалась із трьох до п`яти, проте порядок користування земельною ділянкою між ними зберігався та фактично існує на час розгляду цієї справи. Суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що відповідачем ОСОБА_4 не реконструйовано належний йому будинок, а самочинно побудовано будинок під літ. Б-2 із значним збільшенням будівельних габаритів, що призвело до незаконного захоплення частини земельної ділянки загального користування та порушення прав позивачів. Також суди не врахували, що ОСОБА_5 не є співвласником домоволодіння, оскільки її житловий будинок під літ. К виділено в окрему адресу: АДРЕСА_2 . З огляду на вказане вважає, що суди безпідставно відхилили її вимоги щодо визначення порядку користування земельною ділянкою за третім варіантом судової земельно-технічної експертизи, який відповідає порядку користування земельною ділянкою, визначеному у 1946 році та існує до цього часу.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У січні 2018 року ОСОБА_3 подала до суду касаційної інстанції заперечення, у яких просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що судами були дотримані норми матеріального та процесуального права, оскільки визначений ними порядок користування земельною ділянкою за першим варіантом судової експертизи найбільш відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався протягом більше 30 років та не має значних відхилень від ідеальних часток співвласників.

Також у січні 2018 року ОСОБА_4 подав до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу, у яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки перший варіант висновку судової земельно-технічної експертизи від 15 квітня 2016 року є більш справедливим, ніж третій варіант того ж висновку, виходячи з критерію збігу (наближеності) ідеальної і реальної часток в домоволодінні.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 490/11865/15-ц з Центрального районного суду м. Миколаєва.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_3 є власником 1/10 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 20 жовтня 1983 року; ОСОБА_1 - 23/100 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 вересня 1992 року; ОСОБА_2 - 23/100 часток відповідно до договору купівлі-продажу від 05 січня 1990 року; ОСОБА_5 - 19/100 часток за договором дарування від 18 вересня 2003 року; ОСОБА_4 - 13/50 часток за договором купівлі-продажу від 08 лютого 1990 року.

Сторони також є фактичними користувачами земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Рішенням Миколаївської міської ради «Про відвід земельних ділянок підприємствам, організаціям, установам, громадянам м. Миколаєва та затвердження матеріалів інвентаризаційних земель міста» від 12 лютого 1993 року №16/9, яке міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, на вказане домоволодіння, надано в загальне користування ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 земельна ділянка для обслуговування жилих будинків, що перебувають у сумісній власності площею 720 кв. м по АДРЕСА_1 .

У зв`язку зі смертю 24 січня 2002 року ОСОБА_8 рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 жовтня 2002 року право власності в порядку спадкування на її частку у розмірі 19/100 було визнано за ОСОБА_9 , який 18 вересня 2003 року за нотаріально посвідченим договором дарування подарував цю частку домоволодіння у тому ж розмірі ОСОБА_5

Встановлено, що обрахування зазначеного домоволодіння ведеться з 1923 року, а щодо його співвласників - з 1929 року. На той час земельна ділянка під домоволодінням мала площу 699,57 кв. м, співвласниками зазначеного домоволодіння значилися ОСОБА_10 , який мав в користуванні земельну ділянку площею 382,46 кв. м та ОСОБА_17 , яка мала в користуванні 317,11 кв. м земельної ділянки.

Відповідно до розподільного акту від 18 вересня 1946 роком за спірним домоволодінням значилася земельна ділянка 727 кв. м, з яких співвласникам: ОСОБА_13 під забудовами та двором зазначалося 397,5 кв. м; ОСОБА_14 (за договором купівлі-продажу в ОСОБА_15 ) під забудовами та двором відповідно 85 кв. м, а ОСОБА_16 - 206 кв. м, земельна ділянка розмірами 40,7 кв. м залишилася в загальному користуванні. При цьому в акті зазначено, що цей поділ є умовним.

Також судами установлено, що в подальшому зазначені співвласники неодноразово перепродавали свої будівлі та споруди, за рахунок чого збільшувалась кількість співвласників, які також прибудовували та забудовували новими спорудами зазначену земельну ділянку без визначення часток. Виділ часток співвласників домоволодіння в натурі не проводився жодним із співвласників.

Відповідач ОСОБА_5 виділила належну їй частку домоволодіння ( 19/100 ) в окрему адресу - АДРЕСА_2 . Вказана частка домоволодіння складається з окремого будинку літ. К з відповідними господарськими спорудами, має окремий вихід з АДРЕСА_2 .

Таким чином, було припинено право спільної часткової власності ОСОБА_5 на зазначене домоволодіння та замість договору дарування від 18 вересня 2003 року № 3145 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок в цілому - по АДРЕСА_2 .

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №125-017/1 від 25 квітня 2016 року, фактична загальна площа земельної ділянки в домоволодінні АДРЕСА_1 складає 726 кв. м.

Згідно ідеальних часток співвласників в домоволодінні відповідно до первісних часток, співвласникам належать наступні площі земельних ділянок: співвласнику ОСОБА_4 - 188,76 кв. м, ОСОБА_3 - 65,34 кв. м, ОСОБА_2 - 166,98 кв. м, ОСОБА_1 - 166,98 кв. м, ОСОБА_5 - 137,94 кв. м.

В натурі земельна ділянка домоволодіння розділена на дві ділянки, з`єднані між собою проходом, шириною 0,8 м між зовнішніми стінами літер «А1-1» та «Б2-2» з хвірткою шириною - 0,8 м.

На земельній ділянці є два входи з АДРЕСА_1, шириною 3,30 м та з АДРЕСА_2, шириною 2,58 м, які перебувають у спільному користуванні всіх співвласників.

Відповідно до першого варіанту зазначеного висновку експертизи, за фактичним землекористуванням, виходячи з даних матеріалів архівної інвентаризаційної справи бюро технічної інвентаризації, площа ділянки загального користування становить 207,74 кв. м.

Ділянка загального користування між всіма співвласниками дворової території на час дослідження зменшена за рахунок самовільної забудови частиною двоповерхового житлового будинку співвласника ОСОБА_4

Усі входи до житлових будівель усіх співвласників, як і до господарських споруд, є ізольованими, в індивідуальному користуванні співвласників перебувають земельні ділянки, біля часток житлових будинків та надвірних господарських споруд.

Фактично на час дослідження в користуванні співвласників перебувають наступні площі земельних ділянок, які відповідають першому варіанту висновку експертизи: співвласнику ОСОБА_4 - 174,09 кв. м, що на 14,67 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_3 - 77,8 кв. м, що на 12,47 кв. м більше ідеальної частки, ОСОБА_2 - 136,10 кв. м, що на 30,88 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_1 - 176,14 кв. м, що на 9,16 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_5 - 161,86 кв. м, що на 23,92 кв. м більше ідеальної частки.

Згідно з третім варіантом вказаного висновку експертизи за ідеальними частками відповідно до побажань співвласника ОСОБА_5 та інших співвласників варіант розроблений відповідно розподілу земельної ділянки, затвердженої 18 вересня 1946 року між колишніми співвласниками домоволодіння.

Фак тично співвласники будуть користуватися наступними земельними ділянками в домоволодінні: ОСОБА_4 - 147,96 кв. м, що на 40,8 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_3 - 86,99 кв. м, що на 21,65 кв. м більше ідеальної частки ОСОБА_2 - 116,2 кв. м, що на 50,78 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_1 - 148,74 кв. м, що на 18,24 кв. м менше ідеальної частки, ОСОБА_5 - 226,11 кв. м, що на 88,17 кв. м більше ідеальної частки.

Також судами установлено, що рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року, виділено у користування ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 174,09 кв. м, земельну ділянку, площею 207,74 кв. м залишено в спільному користуванні - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року. Також, виділено у користування відповідача ОСОБА_5 земельні ділянку загальною площею 161,86 кв. м, земельну ділянку, площею 207,74 кв. м залишено в спільному користуванні - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в додатку № 1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73902637) постановою Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 490/7485/15-ц (№ 61- 5995св18) касаційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року залишено без змін.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

За приписами частини четвертої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Отже, під час вирішення спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшли обґрунтованого висновку, що порядок користування спірною земельною ділянкою слід визначити відповідно до першого варіанту судової земельно-технічної експертизи, оскільки саме цей варіант найбільш відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою між сторонами, який склався протягом тривалого часу, не потребує затрат для його облаштування, не порушує прав співвласників, а також будівельних, санітарних норм та правил протипожежної безпеки.

При цьому судом апеляційної інстанції вмотивовано відхилено доводи заявника щодо вирішення порядку користування земельною ділянкою за третім варіантом судової експертизи, оскільки розподільний акт, на який посилаються ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , був складений умовно, без визначення часток співвласників, яких на той час було троє, земельна ділянка мала інші розміри. З часу складання цього акту житлові та господарські споруди перебудовані та земельна ділянка забудована іншими співвласниками, частки співвласників протягом усього часу неодноразово змінювалися. Більш того, такий варіант порушує права інших учасників спільної часткової власності, оскільки є найбільш віддаленим від ідеальних часток цих співвласників та звужує їх права на право користування земельною ділянкою загального користування.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 самочинно побудовано будинок під літ. Б-2 із значним збільшенням будівельних габаритів, що призвело до незаконного захоплення частини земельної ділянки загального користування та порушення прав позивачів, спростовуються матеріалами справи, та, зокрема, рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2016 року у справі №490/7485/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року та постановою Верховного Суду від 08 травня 2018 року, яким виділено у користування ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 174,09 кв. м, земельну ділянку, площею 207,74 кв. м залишено в спільному користуванні - згідно Графічного плану порядку користування земельною ділянкою, визначеного в додатку №1 за першим варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області №125-017/1 від 15 квітня 2016 року.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов