КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа№376/2492/17 головуючий у І інстанції: Ярошенко С.М.
провадження 22-ц/824/2731/2019 головуючий у апеляційній інстанції: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача СліпченкаО.І., суддів Іванової І.В., Сержанюка А.С.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року, у справі за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Позивач звернувся з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н від 18.11.2013 року відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» та/або Банк) є правонаступником всіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про що зазначено у п.1.7 Статуту АТ «КБ «ПриватБанк».

Станом на 26 вересня 2017 року за розрахунками Банку сума заборгованості по кредиту становить 50147,48 грн. з яких: 2366,28 грн. заборгованість за кредитом, 41817,11 грн. - заборгованість за відсотками, 3099,92 грн. - заборгованість за комісією та пенею, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2364,17 грн. штраф (процентна складова).

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача 50147,48 грн. заборгованості та судові витрати.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» Литвиненко О.Л. звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що між сторонами укладено кредитний договір, а користування коштами підтверджується розрахунками заборгованості та випискою по картковому рахунку, що не було оспорено відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

Позивачем в апеляційній скарзі заявлене клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом сторін), разом із тим, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем в клопотанні про виклик сторін не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 сплатив на користь банку кошти, які в сумі перевищують суму заборгованості, а вимоги в частині стягнення відсотків за користуванням кредитних коштів є недоведеними.

З таким висновком, апеляційний суд повністю погодитись не може.

Відповідно до розрахунку наданого банком, Станом на 26 вересня 2017 року за розрахунками Банку сума заборгованості по кредиту становить 50147,48 грн. з яких: 2366,28 грн. заборгованість за кредитом, 41817,11 грн. - заборгованість за відсотками, 3099,92 грн. - заборгованість за комісією та пенею, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2364,17 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до Анкети-заяви, відповідач не вказав, яку картку виявив бажання оформити на своє ім'я, а також не вказав, що він ознайомлений з тарифами та умовами обслуговування.(а.с.33)

Крім того, в Анкеті-заяві не має інформації щодо встановленого кредитного ліміту на картку.

Умови та Правила надання банківських послуг не підписані ОСОБА_3 в Умовах відсутня дата складання та не вказано, що ці Умови є додатком чи частиною конкретного договору чи заяви, текст Анкети-заяви, що викладений після підпису відповідача, не відноситься до її змісту.

У тексті Анкети-заяви, яку позивач вважає кредитним договором, відсутні обов'язкові (суттєві) умови, передбачені законодавством для договору про надання споживчого кредиту, а саме: кредитний ліміт, детальний розпис сукупної вартості кредиту в грошовому виразі, право дострокового повернення кредиту, розмір річної відсоткової ставки за кредитом, яка відсоткова ставка застосовуватиметься, отже, відсутні обов'язкові умови договору, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто законом встановлено, що обов'язковою умовою кредитного договору є сплата процентів.

Частиною 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього ж Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, однак позивачем не було доведено ту обставину, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки підпису відповідача вони не містять та в анкеті-заяві ОСОБА_3 не зазначив що був з ними ознайомлений.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розмір процентної ставки, її збільшення/зменшення та сплата процентів не врегульовані умовами кредитного договору, однак оскільки між сторонами виникли кредитні правовідносини, то у відповідності до вищевказаних норм цивільного законодавства кредитний договір є завжди оплатним та передбачає обов'язкову сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Тому, в даному випадку до правовідносин, що склалися, в частині визначення відсотків за користування кредитними коштами, слід застосовувати положення параграфа 1 глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Згідно зі ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, так як розмір процентів не визначений умовами кредитного договору, то позивач має право на отримання процентів у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Заборгованість відповідача за кредитом у відповідності до наданого розрахунку станом на 26 вересня 2017 року становила 2366,28 грн.

Розрахунок процентів здійснюється за наступною формулою:

[%] = [Сума боргу] х [Ставка НБУ (%)] / 100% / 365 днів х [Кількість днів]

Таким чином, загальний розмір процентів за користування кредитними коштами складає 1 508.98 грн., а розмір загальної заборгованості 3 875 грн. 26 коп. (1508.98+2366,28).

Згідно вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, однак дав неналежну оцінку зібраним доказам, допустився помилки в розрахунках заборгованості, зазначивши, що сума основної заборгованості є меншою від загальної суми фактично сплачених коштів відповідачем, та дійшов до хибного висновку про відмову у задоволенні позову.

Вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам в обсязі, який вказує банк, заборгованості за пенею та кредитом, штрафів не підлягають задоволенню, оскільки вони не підтверджені належними доказами, а вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в цій частині, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки у порушення вимог ст.263 ЦПК України суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, які є складовою загальної заборгованості відповідача за договором, то колегія суддів приходить до висновку, що в силу ст.376 ЦПК України ці порушення є підставою для скасування рішення суду у повному обсязі та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

АТ КБ «ПриватБанк» при подачі позову сплатило судовий збір у розмірі 1600 грн., а при подачі апеляційної скарги - 2400 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов АТ КБ «ПриватБанк», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 309 грн. 10 коп.

Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»() заборгованість у розмірі 3875 грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»() судовий збір у розмірі 309 грн. 10 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: