Єдиний унікальний номер 225/5109/18 Номер провадження 22-ц/804/1766/19
Єдиний унікальний номер 225/5109/18 Головуючий у 1 інстанції Ткач Г.В.
Номер провадження 22-ц/804/1766/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Будулуци М.С., Тимченко О.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №225/5109/18 за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Торецьк Донецької області,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, в обґрунтування якого послалась на те, що вона є власником ? частини однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава набуття права власності - договір про міну квартир, укладений, з одного боку, позивачем і відповідачем, а з іншого - ОСОБА_5 25.03.1994, посвідчений старшим державним нотаріусом Охрименко В.А. і зареєстрований у реєстрі під номером 1576.

Позивач перебувала з відповідачем, у зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 1990 року. 10 липня 2014 року цей шлюб був розірваний рішенням Дзержинського міського суду Донецької області. ОСОБА_6 тривалий час проживала у Російській Федерації, проте вирішила повернутися до України на постійне місце проживання. Іншого житла, крім вищезазначеної квартири, вона не має. Прибувши 28 серпня 2018 року до житла за місцем своєї реєстрації, позивач виявила, що у вхідних дверях змінені замки. Ключів від них вона не мала, тому самостійно потрапити до квартири не змогла. З квартири вийшов відповідач та незнайома позивачу жінка. Надати вільний доступ до житла, 1/2 частина якого належить позивачу, ОСОБА_3 категорично відмовився.

Таким чином, створення позивачу перешкод у користуванні власністю з боку відповідача у вигляді самовільної заміни замків на вхідних дверях та відмови надати комплект ключів від них порушує право власності ОСОБА_1.

Просила вселити ОСОБА_1 у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, шляхом передання комплекту ключів від квартири ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у праві користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ; покласти судові витрати на відповідача.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , шляхом її вселення та передачі комплекту ключів від вказаної квартири ОСОБА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.. В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправильно визначився з об`єктом спору, що призвело до застосування невірних норм матеріального права. В судовому засіданні встановлено, що як позивачу, так і йому належить ідеальні ? частки власності на спірну квартиру. В натурі вони не виділялися. Тобто вони володіють квартирою на праві спільної часткової власності.

Посилається на ст. 358 ЦК України, та вказує, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

В судовому засіданні було встановлено, що домовленостей про користування квартирою між ним та позивачем не існує, між ними склалися неприязні стосунки, тобто виникла конфліктна ситуація позивач тривалий час не проживала в квартирі, уклала шлюб з іншою людиною за межами України та проживає в РФ, вона не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні платежі, особистих речей її не має. Позивач для нього чужа людина, тому він не може її пустити до квартири, де живе він з дружиною та дитиною. В квартирі його речі, грошові кошти, інші цінності, продукти харчування, особисті речі дружини тощо.

При таких обставинах, суд повинен був використовувати у цьому спорі положення ст. 358 ЦК України та встановити порядок користування спільним майном між співвласниками, якщо про це був би заявлений позов.

Також зазначив, що позивач має право на «частку у праві власності на це майно», тому при таких обставинах говорити про «вселення в квартиру» є неправильним, та таким, що не ґрунтується на законі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

У заяві від 17 липня 2019 року позивач просила справу розглядати за її відсутності. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечувала, та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.116).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору про обмін квартир від 25 березня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Дзержинської держнотконтори, зареєстрованого в реєстрі за №1576, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 в розмірі ? частки та ОСОБА_3 в розмірі ? частки, що також підтверджується реєстраційним посвідченням виданим Дзержинським бюро технічної інвентаризації (а.с.9-10).

З копії рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 10 липня 2014 року, в матеріалах справи, вбачається, що сторони з 15 грудня 1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано (а.с.11).

З Акту обстеження фактично проживаючих осіб від 05 листопада 2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не мешкає за вказаною адресою з 2012 року по теперішній час. Фактично за вказаною адресою проживає ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_11 та її син ОСОБА_12 , 2002 року народження (а.с.35).

З копій матеріалів наданих начальником Торецького ВП ГУНП в Донецькій області, вбачається, що позивач по справі 01 листопада 2018 року зверталась до правоохоронних органів з приводу того, що колишній чоловік відмовляється ділити спільно нажите майно. Висновком про результати проведення перевірки по повідомленню ОСОБА_1 від 06 листопада 2018 року позивачу було рекомендовано звернутись до суду у приватному порядку. За фактом звернення заявнику було направлено письму відповідь. Крім того, 28 серпня 2018 року о 16.06 год. до Торецького ВП зверталась ОСОБА_1 з приводу того, що не може потрапити до квартири за місцем мешкання, у зв`язку з тим, що колишній чоловік змінив замки та погрожував заявниці розправою (ЖЕО №6774 від 28.08.2018); нарядом ГРПП Торецького ВП на місці з`ясовано, що конфлікт виник на ґрунті розподілу майна, надано усну відповідь, матеріал списано електронним рапортом.

Сторонами та їх представниками в судовому засіданні не заперечувався факт не проживання позивача в спірній квартирі з 2012 року.

В судовому засіданні представником позивача надані документи, що підтверджують укладення ОСОБА_1 шлюбу 26 жовтня 2018 року та відповідно зміну прізвища на « ОСОБА_1 ».

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач на даний час є власником своєї частки спірної квартири, та вона має право користуватись нею, що передбачено чинним законодавством. Зазначив, що пояснення сторони відповідача про те, що частка власності позивача не виділена в натурі, що унеможливлює її вселення у спірну квартиру, суд до уваги прийняти не може, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Отже, судом встановлено, що позивач не має ключа від квартири АДРЕСА_1 , відповідач заперечує проти користування позивачем вказаним житлом, доступу до нього не надає, чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею права власності щодо користування належною їй часткою квартири. Також зазначив, що стороною позивача, суду не було надано документів, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, тому суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат підлягають частковому задоволенню, а саме в частині повернення витрат на оплату судового збору в розмірі 704,80 грн., що підтверджено квитанцією №59 від 12 вересня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.161 ЖК УРСР Наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім`ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції досліджені всі докази надані учасникам справи та вірно зроблено висновок про обґрунтованість позовних вимог.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: М.С. Будулуца

О.О. Тимченко