Справа № 492/1389/18
12 лютого 2019 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
Головуючого - судді Череватої В.І.,
за участю секретаря судового засідання - Каширної О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -
30.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 03.11.2002 року по 11.05.2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народилась дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони проживають окремо, дитина проживає спільно з позивачем та знаходиться на її утриманні. Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріально дитині не допомагає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі. Таким чином, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.
Ухвалою суду від 14.09.2018 року провадження у справі відкрито.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позов підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових викликів, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
Також відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення на офіційній веб-сторінці суду оголошення про його виклик до суду.
В судове засідання представник третьої особи - Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, в особі органу опіки та піклування не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 281 ЦПК України Арцизьким районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Крім того, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.11.2009 року, відповідач по наявній справі ОСОБА_2 значиться батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивач по наявній справі матір'ю (а.с. 6). Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою від 27.08.2018 року № 372, виданої виконавчим комітетом Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області (а.с. 7).
03 листопада 2002 року Виконкомом Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 04, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 (а.с. 8). Шлюб між сторонами було розірвано 11 травня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_4 від 21.09.2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, після розірвання шлюбу позивачу по наявній справі присвоєно прізвище - ОСОБА_1 (а.с. 9).
Згідно виконавчого листа № 2-127/11, виданого Апеляційним судом Одеської області від 09.06.2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 02.02.2010 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 13 - 14). Стягнуті з ОСОБА_2 за рішенням суду аліменти, відповідач у добровільному порядку на користь позивача на утримання їх спільної дитини не сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 18.06.2018 року, складеного державним виконавцем Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луценко Л.Л., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-127/11, виданого Апеляційним судом Одеської області, згідно якого заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 станом на 01.07.2018 року складає 34 100,00 гривень (а.с. 15).
Як вбачається з довідки, виданої Вишнівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 3 Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 31 липня 2018 року № 93, ОСОБА_3 навчається у Вишнівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3. Протягом усього навчання у школі батько дитини ОСОБА_2 у вихованні сина участі не брав. За час перебування дитини у навчальному закладі батько не відвідував батьківські збори, виховні заходи і взагалі не приймав ніякої участі у процесі виховання, а також ніколи не цікавився справами дитини у телефонному режимі (а.с. 16).
ОСОБА_1 працює на посаді продавця-консультанта у ФОП ОСОБА_5, загальна сума доходу за період з 02.03.2015 року по 31.08.2015 року склала 8 972,46 гривень, що підтверджується довідкою, виданою ФОП ОСОБА_5 від 24.09.2015 року № 240915/1 (а.с. 17).
Як вбачається з копії Витягу з історії хвороби № 1619, виданого Києво-Святошинською центральною районною лікарнею, ОСОБА_3 з 08.02.2018 року по 14.02.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні, і позивач несла витрати на лікування дитини, що підтверджується відповідною довідкою медичного закладу (а.с. 18 - 19).
Відповідно до довідки ФО-П ОСОБА_6, ОСОБА_3 бере уроки танців, вартість занять становить 550 грн. щомісячно. Вартість костюмів, транспортні витрати та інші необхідні витрати покладені на батьків, та сплачуються безпосередньо надавачам послуг. ОСОБА_3 виявляє бажання та здібності до танців та активно приймає участь у виступах (а.с. 20). Позивач несе витрати на придбання для дитини одягу, взуття, продуктів харчування, що підтверджується копіями наданих позивачем квитанцій (а.с. 21 - 26).
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, не зустрічається з сином, не займається його вихованням, не цікавиться його життям та здоров'ям, коштів на його утримання та розвиток не надає, тобто систематично не виконує своїх батьківських обов'язків.
Також суд звертає увагу на те, що відповідач рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам (а.с. 15).
Як видно з висновку органу опіки та піклування Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 26.11.2018 року № А137405.3875.2, доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 69 - 71).
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою.
Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд звертає увагу, що 26.11.2018 року за № А137405.3875.2 Києво - Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, як органом опіки та піклування був наданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
З наданого висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач не був присутній. Було встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, матеріально дитині не допомагає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо наявності відомостей про свідоме нехтування відповідачем батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини.
Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення.
Позивачем надано суду достатні відомості, які безумовно свідчать про злісне ухиляння відповідача ОСОБА_2 від виховання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би свідчив про виконання ним батьківського обов'язку.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
В п. 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В судовому засіданні з досліджених судом доказів встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.
Невиконання батьківських обов'язків відповідачем підтверджується письмовими доказами по справі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ніякої уваги дитині не приділяє, відмовився від дитини. На даний час дитина проживає разом з матір'ю та повністю знаходиться на її утриманні.
За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи усі вищевикладені обставини, що мають істотне значення для справи, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Крім того в силу ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача сплачений судовий збір по справі у розмірі 704,80 гривень.
На підставі ст. ст. 15, 150, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 165 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 264, 265, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, задовольнити повністю.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір по справі в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 12 лютого 2019 року.
Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (РНОКПП: НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
СУДДЯ
Арцизького районного суду В.І. Черевата