Справа № 204/5093/19
Провадження № 2/204/1456/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Гринюк Л.В.,

за участю представника позивача адвоката Дубовенко В.І.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 М ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_4 , Державний нотаріус Третьої дніпровської нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна про визнання права власності на Ѕ частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., як об`єкт спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер колишній чоловік позивача ОСОБА_5 . За час спільного подружнього життя позивач з померлим чоловіком придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка була зареєстрована за померлим ОСОБА_5 , та належала йому на підставі договору купівлі продажу квартири від 01.08.2000 року, в якій позивач була зареєстрована з 12.06.2001 року. Від шлюбу у позивача та її померлого колишнього чоловіка народилася дочка - ОСОБА_4 . 27.01.2015 року дочка подала заяву про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_5 . Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 49/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Донька ОСОБА_4 29.08.2016 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Держаним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори було повідомлено ОСОБА_4 , що вона не може успадкувати за законом квартиру цілком, у зв`язку з тим, що квартира була придбана у шлюбі її батьків, та позивач має право на іншу частину квартири. Отже, на даний час 1/2 частина квартири ні ким не успадкована та відсутня особа за якою зареєстроване право власності, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовної заяви, так як фактично Ѕ спірної квартири є власністю позивачки, однак за нею не зареєстровано право власності.

В судове засідання третя особа ОСОБА_4 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

В судове засідання представник третьої особи - Третьої дніпровської нотаріальної контори, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 січня 2015 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 52 роки, про що складено відповідний актовий запис № 48 (арк.с.7,8-9,71,88).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 22 квітня 1989 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали шлюб (арк.с.29).

Від шлюбу ОСОБА_5 (померлого) та ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.с.27-28,89).

Рішенням Красногвардійвького районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2013 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зареєстрований 22 квітня 1989 року у Сосногірському відділі РАГС Комі АССР, актовий запис № 99 розірвано (арк.с.30-31, 81 зворот, 89 зворот -90).

27 січня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Третьої дніпропетровської нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини (арк.с.69).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, зареєстровано спадкову справу № 49/2015 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.82 зворот).

29 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Третьої дніпропетровської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (арк.с.89).

29 серпня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом донці ОСОБА_5 , 1962 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого Якушевою Г.С., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 01.08.2000 року за реєстровим № 1666 (арк.с.10,97).

16 липня 2019 року до Третьої дніпровської нотаріальної контори звернулася представник ОСОБА_3 з заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки це майно було набуто спадкодавцем під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_5 (арк.с.99).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 липня 2019 року, винесеної державним нотаріусом Третьої дніпровської нотаріальної контори Демуш Є.В., відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 колишнього чоловіка ОСОБА_5 (арк.с.26, 106 зворот).

Відповідно до довідки КП «Житлове господарство Красногвардійського району» ДМР від 14.07.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , виданої на ім`я ОСОБА_4 , в квартирі зареєстровані - ОСОБА_3 . Разом з ними проживав ОСОБА_5 , 1962 року народження, з 12.06.2001 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с.71 зворот).

Відповідно до договору купівлі продажу від 01.08.2000 року ОСОБА_5 купив у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 (арк.с.90 зворот-91).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 загальна площа квартири складає 69,3 кв.м. (арк.с.11-15,92-95).

Відповідно до висновку з технічної інвентаризації від 18.07.2016 року, станом на 14.07.2016 року квартира АДРЕСА_3 , житловою площею 46,8 кв.м., загальною площею 69,3 кв.м., складається з 1 коридор, 2,7,9,10 комори, 3 санвузол, 4 кухня, 5 вітальня, 6,8 житлові, І,ІІ балкони. Без урахування самочинного переобладнання квартира АДРЕСА_3 житловою площею 48,5 кв.м. загальною площею 69,3 кв.м., складається з 1 коридор, 2,7,9,10 комори, 3 санвузол, 4 кухня, 5 вітальня, 6,8 житлові, І,ІІ балкони (арк.с.16).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1226, 1258, 1261 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частка у спільній сумісній власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, у зв`язку з тим, що оформити свої права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, її права підлягають судовому захисту.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Таким чином, судом на підставі досліджених доказів достовірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 69,3 кв.м. придбана ОСОБА_5 та ОСОБА_3 під час шлюбу, є спільною власністю подружжя, частки яких є рівними. Поділ майна подружжя після розірвання шлюбу не здійснювався.

Будь-яких доказів того, що спірна квартира була виділена у приватну власність одного із подружжя, або придбана за особисті кошти померлого ОСОБА_5 , та не входить до майна, яке придбане у шлюбі, сторонами в судовому засіданні не надано.

Позивач є власником 1/2 частки у спірній квартирі, однак позивачу при зверненні до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 колишнього чоловіка ОСОБА_5 , відмовлено, у зв`язку з тим що шлюб між позивачем та померлим ОСОБА_5 було розірвано. Отже, позивач не має іншого способу захисту для відновлення свого права, аніж звернення до суду з позовом.

Після смерті колишнього чоловіка позивача залишилось спадкове майно, яке підлягає поділу, як сумісно нажите майно подружжя і розірвання шлюбу між сторонами не припиняє права спільної сумісної власності ОСОБА_3 на майно, набуте за час шлюбу із померлим спадкодавцем ОСОБА_5 , і так як у позивача виникли труднощі в оформленні своїх прав в нотаріальному порядку, то її майнові інтереси підлягають судовому захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до Протоколу N 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом N 11 - стаття 5, закріплено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У Рішенні Європейського Суду від 29.11.91 року у справі "Пайн Велі Девелопментс ЛТД" ті інші проти Ірландії" зазначено, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року N 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку про існування усіх підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири в судовому порядку, як на об`єкт спільного майна подружжя.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст.15,16, 328, 392, 1216, 1217, 1226, 1256, 1261 ЦК України, ст.ст. 60,61, 63, 68, 69 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_4 , Державний нотаріус Третьої дніпровської нотаріальної контори Демуш Євгенія Вячеславівна про визнання права власності на Ѕ частину квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., як об`єкт спільного майна подружжя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук