Справа № 466/2825/18 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1566/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м.Львів

Справа № 466/2825/18

Провадження № 22ц/811/1566/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 2 квітня 2019 року (суддя Єзерський Р.Б.)

у справі

за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

встановив:

18 квітня 2018 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося з цим позовом. Зазначає, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 2 серпня 2018 року позов підприємства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на його (позивача) користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4900,90 грн., інфляційні втрати - 725,58 грн., 3% річних - 127,88 грн., всього - 5754,36 грн. та 1762 грн. судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 2 серпня 2018 року задоволено. Рішення суду скасовано.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21 грудня 2016 року він звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 1 липня 2014 року по 30 листопада 2016 року в розмірі 4 900,90 грн., інфляційних втрат (725,58 грн.) та 3% річних (127,88 грн.), всього - 5 754,36 грн., а також про стягнення витрат по сплаті судового збору в розмірі 689 грн. 26 грудня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ. Вказує, що 8 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова задовольнив заяву ОСОБА_4 про скасування судового наказу, постановивши ухвалу про скасування такого наказу та роз`яснивши ЛМКП «Львівтеплоенерго» право на звернення з цією вимогою до суду в порядку позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову. Вказує, що з довідки, виданої ЛКП «Тополя-406» № 7879 від 17 листопада 2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , і користується послугами з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води. Зазначає, що ним (ЛМКП «Львівтеплоенерго») направлялися на адресу відповідача ОСОБА_1 для підписання два примірники договору приєднання, однак, станом на 17 квітня 2018 року договір приєднання відповідачем не підписаний, оскільки повернуто виконавцю назад у зв`язку із закінченням терміну зберігання. З 1 липня 2014 року відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості даних послуг з метою їх оплати. Стверджує, що станом на 17 квітня 2018 року у відповідача утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 1 липня 2014 року по 30 листопада 2016 року у розмірі 4900,90 грн.: централізоване опалення - 2072,15 грн. та централізоване постачання гарячої води - 2828,75 грн., оскільки відповідач неналежно виконувала свої обов`язки, зокрема, не вносила виконавцю плату за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води. Стверджує, що відповідачем заборгованість не оплачена, інфляційні втрати складають 725,58 грн., 3% річних - 127,88 грн., разом сума заборгованості становить: сума основного боргу - 4900,90 грн., інфляційні втрати - 725,58 грн., 3% річних - 127,88 грн., всього - 5754,36 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 2 квітня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4900,90 грн., інфляційні втрати у розмірі 725,58 грн., 3% річних у розмірі 127,88 грн., а всього - 5754,36.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_1 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати таухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що проживала без реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 із січня 2013 по липень 2018 та на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначає, що у квартирі АДРЕСА_1 вона зареєстрована, оскільки даний факт необхідний для перебування на черзі для отримання житла, але не проживає за цією адресою та відповідно не користується комунальними послугами. Стверджує, що такими послугами користується ОСОБА_4 , яка проживає у кімнаті за цією адресою, тому вона повинна здійснювати оплату наданих їй послуг. Вказує, що договір про надання житлово-комунальних послуг з нею не укладено у зв`язку з тим, що вона не проживає на АДРЕСА_4 . Зазначає, що за цією адресою проживає ОСОБА_4 з сім`єю.

22 серпня 2019 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до довідки ЛКП «Тополя-406» № 7879 від 17 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 та їй надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Встановлено, що з 1 липня 2014 року відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості даних послуг з метою їх оплати.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, проте всупереч даної норми закону, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми.

Станом на 17 квітня 2018 року у квартирі, де зареєстрована відповідач, наявна заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 1 липня 2014 року по 30 листопада 2016 року у розмірі 4900,90 грн.: централізоване опалення - 2072,15 грн. та централізоване постачання гарячої води - 2828,75 грн., оскільки відповідач неналежно виконувала свої обов`язки, зокрема, не вносила виконавцю плату за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно із ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, водовідведення з використанням внутрішньобудинкових систем, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договір приєднання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Встановлено, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» направлено ОСОБА_1 для підписання два примірники договору приєднання, однак, станом на 17 квітня 2018 року такий відповідачем не підписаний, оскільки повернено виконавцю назад у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.1 договору приєднання предметом договору є те, що виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені договором приєднання.

Встановлено, що всупереч п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач не виконала свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язана сплатити заборгованість з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 9 лютого 2015 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідач відсутня без поважної причини у кімнаті АДРЕСА_1 понад встановлені строки, за якими зберігається право на користування житловим приміщенням, оскільки акти ЛКП «Тополя» охоплюють лише однин місяць, тоді як такі повинні бути складені протягом строку, який був чітко вказаний на відсутність особи в житловому приміщенні понад шість місяців.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Зареєстрована особа несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, і тільки за умов належного оформлення тимчасової відсутності має право не сплачувати за комунальні послуги.

За відсутності доказів належного оформлення тимчасової відсутності відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно вважав правомірним нарахування та стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги.

На підставі ст. 625 ЦК України боржник повиннен сплатити позивачу на його вимогу інфляційні втрати та 3% річних.

Встановлено, що відповідачем заборгованість не оплачена, інфляційні нарахування складають 725,58 грн., 3% річних - 127,88 грн., разом заборгованість складається із: основного боргу - 4900,90 грн., інфляційних втрат - 725,58 грн, 3% річних - 127,88 грн., всього: 5754,36 грн.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,- п о с т а н о в и в :

Залишити рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 2 квітня 2019 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді