233 № 233/2537/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлостоцької О.В.

за участю секретаря Теліціної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до договору, укладеного 19 вересня 2011 року відповідач отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_1 порушувала договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальник неналежним чином виконувала передбачені договором зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 28 лютого 2019 року, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3431 грн 61коп, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 23286грн. 09 коп., заборгованості по пені та комісії в розмірі 1400 грн 00 коп, фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн 00 коп, процентної складової штрафу в розмірі 1405 грн 89 коп, а всього 30023 грн. 59 коп., судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.61) та відзив на позовну заяву (а.с.51), зі змісту якого вбачається, що відповідач частково визнає заявлені позовні вимоги. ОСОБА_1 визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3431грн 61 коп; просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 23286 грн 09 коп у зв`язку зі спливом строку позовної давності; відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів, як таких, що нараховані всупереч ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач визнає, що 19 вересня 2011 року між нею та банком було укладено кредитний договір у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку на суму 4000 гривень з відсотковою ставкою в розмірі 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Дії банку щодо збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 30 % до 34,8%, а згодом до 43,2% вважає незаконними.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі із розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09 липня 2019 року було постановлено ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та вирішено питання про витребування доказів за клопотанням відповідача ОСОБА_1

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2019 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 19 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.8).

Враховуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с.10-33) не підписані позичальником ОСОБА_1 , суд не бере їх до уваги в якості складової частини кредитного договору, укладеного між сторонами 19 вересня 2011 року шляхом підписання анкети заяви, що узгоджується із правовою позицією викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до умов кредитного договору б/н від 19 вересня 2011 року відповідач отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом за базовою процентною ставкою в розмірі 30% на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Зазначені обставини визнаються відповідачем ОСОБА_1 у відзиві, отже відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Як вбачається з довідки позивача, позичальниці ОСОБА_1 в рамках укладеного кредитного договору 19 вересня 2011 року було видано кредитну картку № НОМЕР_1 з НОМЕР_2 дії - квітень 2015 року (а.с.96).

З досліджених судом виписок по картковому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та частково здійснювала їх погашення, останній раз 08 вересня 2016 року в розмірі 1000 гривень 00 копійок шляхом поповнення картки у відділенні банку (а.с.91-95).

В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2011 року, яка згідно розрахунку позивача (а.с.5-7) станом на 28 лютого 2019 року у становить 30023 гривні 59 копійок і складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3431 грн 61коп, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 23286грн. 09 коп., заборгованості по пені та комісії в розмірі 1400 грн 00 коп, фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн 00 коп, процентної складової штрафу в розмірі 1405 грн 89 коп.

Строк дії кредитної картки, виданої відповідачці в рамках укладеного кредитного договору квітень 2015 року, отже вона діє до 30 квітня 2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 23 квітня 2019 року.

Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту суд дійшов наступних висновків.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 у відзиві визнала позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3431 грн 61коп і не заявила клопотання про застосування наслідків спливу позовної давної до цих вимог, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню і з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором віж 19 вересня 2011 року в розмірі 3431 грн 61коп.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до пункту 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Строк дії виданої 19 вересня 2011 року ОСОБА_1 в рамках кредитного договору кредитної картки № НОМЕР_1 квітень 2015 року, отже вона діє до 30 квітня 2015 року.

Враховуючи викладене, суд з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 провадження № 14-10цс18, вважає, що право кредитодавця нараховувати проценти за кредитним договором від 19 вересня 2011 року припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування - 30 квітня 2015 року.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відзиві на позовну заяву відповідачка просить застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Проте, ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5-7), виписки по рахунку (а.с.75-77, 91-95), 08 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_1 здійснила часткове погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - в сумі 1000 гривень, отже перебіг позовної давності перервався і підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам відсутні.

Приймаючи до уваги наведене з ОСОБА_1 підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період часу з 19 вересня 2011 року по 30 квітня 2015 року.

Щодо розміру процентної ставки суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, під час укладення кредитного договору сторони узгодили процентну ставку в розмірі 30% на рік, що визнається відповідачкою.

З розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року процентна ставка була змінена банком в сторону збільшення до 34,8% на рік, а з 01 квітня 2015 року до 43,2% на рік.

Узгодження зміни процентної ставки (в тому числі і шляхом направлення смс-повідомлення про збільшення процентної ставки) з 01 вересня 2014 року до 34,8% на рік, а згодом з 01 квітня 2015 року до 43,2% на рік відповідачка у відзиві на позовну заяву заперечувала.

Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року здійснено кредитором в односторонньому порядку, оскільки належних доказів узгодження з позичальником ОСОБА_1 зміни процентної ставки позивач не надав.

Надану роздруківку з програмного комплексу про направлення смс-повідомлення про збільшення з 01 вересня 2014 року відсоткової ставки до 2,9% на місяць, з 01 квітня 2015 року до 3,6% на місяць (а.с.73-74) суд до уваги не бере, оскільки ОСОБА_1 ця обставина заперечується, а належних доказів на підтвердження цих фактів позивач не надав.

Отже, при розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом суд виходить із узгодженої сторонами процентної ставки у розмірі 30% на рік (відповідно 2,5 % на місяць).

Вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню за період часу з 19 вересня 2011 року по 30 квітня 2015 року з розрахунку 2,5 % на місяць (30 % на рік) та відсутності у банка права нараховувати позичальнику проценти після закінчення передбаченого договором строку кредитування - з 01 травня 2015 року.

Станом з 19 вересня 2011 року по 01 вересня 2014 року (момент збільшення банком відсоткової ставки в односторонньому порядку) заборгованість по процентам була відсутня (0 грн 00коп), що підтверджується розрахунком позивача (а.с.5-7).

З 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року заборгованість по процентам, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 689 грн 27коп з наступного розрахунку:

3431 грн 61 коп х (30% : 360днів) х 242 дня.

Щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафів суд дійшов наступних висновків.

14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 15 цього Розпорядження м.Костянтинівка Донецької області, де зареєстрована відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Костянтинівку та Костянтинівський район Донецької області.

Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Станом на теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнято, зважаючи на що наявні підстави для застосування судом положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до даних паспорту, відомостей реєстру територіальної громади (а.с.34, 46-47) відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в м.Костянтинівка Донецької області, тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по пені та комісії в розмірі 1400 грн 00коп, яка, як вбачається з розрахунку заборгованості, нарахована з 31 січня 2018 року, фіксованої частини штрафі в розмірі 500 грн 00коп, та процентної складової штрафу, які нараховані станом на 28 лютого 2019 року, тобто на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язань, передбачених кредитним договором б/н від 19 вересня 2011 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, в загальному розмірі 4120 грн 88 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 3431 грн. 61 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 689 грн 27 коп., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині.

Відповідно ст. 141 ЦПК України витрати, пов*язані зі сплатою позивачем судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 599, 612, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265 ЦПК України , -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д, ідентифікаційний код 14360570) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19 вересня 2019 року в сумі 4120 (чотири тисячі сто двадцять) гривень 88 копійок, яка складається із:

-заборгованості за кредитом в розмірі 3431 грн.61 коп.,

- заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 689грн.27 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 263 (двісті шістдесят три) гривні 56 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 вересня 2019 року.

Суддя