Справа № 415/7622/18
Провадження № 22-ц/810/428/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1, відповідач -Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 жовтня 2018 року, ухваленого Лисичанським міськимсудом у складі: судді Фастовця В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області,в обґрунтування якого посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_2. Померла була пенсіонером довічно, та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 та за цією адресою отримувала пенсію.

З набранням чинності Постанови КМУ від 07.11.2014 року № 595 у населеному пункті, де мешкала померла, було припинено здійснення повноважень відповідним УПФУ.

Зважаючи на те, що померла ОСОБА_2 була інвалідом 3 групи та учасником війни, хворіла за життя, тому не мала можливості переселитися з тимчасово окупованої території на підконтрольну українській владі територію. Таким чином, вона не отримувала пенсію з липня 2014 року.

Після смерті матері позивачка оформила як спадкоємець за законом свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію в сумі 157816,10 грн., яка належала спадкодавцю, але не була отримана за життя.

21.08.2018 року позивач звернулася до відповідача за виплатою недоотриманої пенсії, але відповідачем сплачено їй пенсію матері не в повному обсязі, відповідно до квитанції позивачка отримала пенсію в розмірі 118750,77 грн.

Відповідачем було роз'яснено, що розмір недоотриманої пенсії було нараховано відповідно до вимог ст. 46, ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто за останні 3 роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті всієї суми пенсії, на яку отримано свідоцтво про право на спадщину, не ґрунтується на вимогах закону, тому просила стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області суму недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року, але не була отримана нею за життя у розмірі -39065,23 грн. на користь спадкоємця за законом ОСОБА_1.

Від відповідача на позовну заяву надано відзив про відмову у задоволенні позову, в якому зазначено, що померла ОСОБА_2, перебувала на обліку в УПФУ в Перевальському районі Луганської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла. У зв'язку з тим, що померла не здійснювала переведення пенсійних виплат на підконтрольну територію та не перебувала на обліку в управлінні, було зроблено запит електронної пенсійної справи для виплати допомоги на поховання. 07.08.2018 року разовим дорученням позивача було виплачено допомогу на поховання. Звернення за виплатою недоотриманої пенсії відбулося 21.08.2018, тому розмір недоотриманої пенсії було нараховано відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за 3 роки до дня звернення (а.с. 25).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 24 жовтня 2018 року позов задоволено в повному обсязі. Рішення суду вмотивовано тим, що відповідно до положень ст. 1227 ЦК України та ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя, входить до складу спадщини. Позивачу, як спадкоємцю майна померлого, належить сума пенсії у розмірі 39065,23 грн. як різниця між сумою згідно свідоцтва про право на спадщину та фактично виплаченою УПФУ сумою пенсії за останні три роки перед зверненням позивача, однак відповідач, не оспорюючи право позивача на спадкове майно, відмовляється виплатити йому вказану суму, помилково посилаючись на інший порядок виплати та перешкоджаючи реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного спадкового майна.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської областіпросить скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки порядок виплати недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю пенсіонера встановлений статтями 46, 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії. Оскільки позивач звернулася до УПФУ 21.08.2018 року, то розмір недоотриманої пенсії було нараховано за 3 роки до звернення.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Стороні, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися до судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Висновок суду про те, що з огляду на положення ст. 1227 ЦК України, позивачу як спадкоємцю майна померлої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 серпня 2018 року належить сума пенсії у розмірі 157816,10 грн., яка недоотримана спадкодавцем за життя, однак відповідач, не оспорюючи право позивача на спадкове майно, відмовляється виплатити вказану суму, є таким, що ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданим Кадіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 серпня 2018 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В., успадкувала недоодержані її матір'ю ОСОБА_3 за життя грошові кошти в сумі 157816,10 грн., які належали спадкодавцю на підставі довідки, виданої управлінням Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області від 07 серпня 2018 року за № 5755/03-33 (а.с. 19).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Згідно статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім'ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу частково виплачено недоотриману пенсію, яка належала померлій ОСОБА_2 за останні три роки до дня звернення. Залишок несплаченої суми складає 39065,23 грн.

Дані обставини не оспорюються сторонами.

Встановивши, що за життя ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не доотримала пенсію у розмірі 157816,10 грн., а позивач є її спадкоємцем та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач як спадкоємець набув право на отримання не виплаченої пенсії.

Оскільки управлінням Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області позивачу частково у сумі 118750,77 грн. виплачено недоотриману пенсію, яка належала померлій ОСОБА_2, то сума недоотриманої пенсії у розмірі 39065,23 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1

За своїм змістом доводи апеляційної скарги є аналогічними відзиву на позовну заяву, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Твердження відповідача про те, що розмір недоотриманої пенсії, яка належала померлій ОСОБА_2, нараховано відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за три роки до дня звернення за виплатою неотриманої пенсії, не заслуговує на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме - в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 20 серпня 2018 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В., зазначено, що ОСОБА_1 успадкувала недоодержані її матір'ю ОСОБА_2 за життя грошові кошти в сумі 157816,10 грн., які належали спадкодавцю на підставі довідки, виданої управлінням Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області від 07 серпня 2018 року за № 5755/03-33.

Крім того слід зауважити, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Тому сума пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв'язку з її смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату цієї суми.

Положення ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які увійшли до спадщини, оскільки стосуються виключно виплати пенсії, на яку мав право особисто пенсіонер та яку не отримав. Отже, відповідач помилково посилається на норми, які не регулюють спірні правовідносини, тому не можуть бути до них застосовані.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 07 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді: