Справа № 1323/5992/2012 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/1754/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника заінтересованої особи ТзОВ «ФК «Форінт» - Тістика Р.Б., заявниці ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Гули Л.В. від 18 квітня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових Владислава Сергійовича, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення скарги шляхом зупинення реалізації арештованого нерухомого майна задоволено. Зупинено реалізацію арештованого нерухомого майна за лотом 337675: прохідної (літ. Б-1) загальною площею 14,4 кв.м, складу (літ. Д-2) загальною площею 1002,3 кв.м, вбиральні (літ. Є), воріт (№1), огорожі (№ 2), замощення (І), які розташовані на земельній ділянці площею 1,1060 га; будівель та споруд: гаража (літ. Г-1) загальною площею 371,7 кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 0,4215 га; земельної ділянки площею 1,1060 га, кадастровий номер :05:022:0044, земельної ділянки площею 1,3000 га, кадастровий номер :05:022:0043, земельної ділянки площею 0,4215 га, кадастровий номер :05:022:0005, що знаходяться на АДРЕСА_1 та належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Вказану ухвалу оскаржило ТзОВ «ФК «Форінт».

В апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення реалізації нерухомого майна відмовити. Вважають ухвалу безпідставною, необґрунтованою та такою, що винесена судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що в судовому засіданні представник ТзОВ «ФК «Форінт» та державний виконавець звернули увагу суду на те, що суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів таких як забезпечення скарги, оскільки зазначене не є повноваженням суду, а є виключно повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду. Вказують, що судовий розгляд у даній справі є закінченим, рішення в ній передано на примусове виконання, а положеннями ЦПК, якими визначено скорочений розгляд скарги на дії державного виконавця у десятиденний строк не передбачено можливості її забезпечення. Зазначають, що суд не взяв до уваги перший абзац п. 15 роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», яким чітко встановлено те, що суд не вправі вживати заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення.Звертають увагу, що оскаржувана ухвала порушує ст.ст. 8, 9 Конституції України, не відповідає принципу верховенства права, суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

В судове засідання головний державний виконавець ВПВРУДВС ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. не з`явився, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що він повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи ТзОВ «ФК «Форінт» на підтримання апеляційної скарги, заявниці та її представниці в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів скарги, клопотання про забезпечення скарги, апеляційної скарги, відзиву на неї, відповіді на відзив, а також усних та письмових пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 149, 150, п.п. 3-4 ч.1 ст. 151 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014, рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» та задовольняючи клопотання про забезпечення скарги, - виходив з того, що відповідно до виконавчого листа, виданого 05.06.2014 на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.05.2013 у справі №1323/5992/2012, із ОСОБА_1 на користь ПАТ «РайффайзенБанкАваль» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 321096,41 доларів США, що еквівалентно 2565560,31 грн., заборгованість за відсотками - 83012,49 доларів США, що еквівалентно 663269,79 грн., пеню за несплату кредитних коштів - 236785,40 грн., пеню за несплату відсотків - 74721,36 грн. та 3519,02 грн. Відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових В.С. від 13.02.2019 продовжено примусове виконання вищезгаданого виконавчого листа (ВП № 43877342). Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових В.С. від 13.02.2019 замінено стягувача у виконавчому провадженні № 43877342 з «ЛОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт». Відповідно до рецензії на Звіт про оцінку активів - нерухомого майна: нежитлових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , які розташовані на земельних ділянках: загальною площею 0,4215 га, кадастровий номер :05:022:0005, загальною площею 1,1060 га, кадастровий номер :05:022:0044, загальною площею 1,3000 га, кадастровий номер :05:022:0043, що знаходяться по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , станом на 25.02.2019, наданої представником Експертної Ради УТО у Львівській області Поздняковим Ю.В., звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків. Отже, Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області вживаються заходи для примусового виконання виконавчого документа, наслідком чого відбудеться примусова реалізація майна, яке належить ОСОБА_1 , а тому невжиття заходів забезпечення її скарги може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав скаржника. Скаржниця звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, порядок вирішення якої регулюється Розділом VII ЦПК України, зазначивши, що це забезпечення в межах процедури ст. 447 ЦПК України. У главі «Судовий контроль за виконанням судових рішень» (ст.ст. 447-453 ЦПК України) не зазначено про можливість вжиття заходів забезпечення скарги, що передбачено ст.ст. 149-150 ЦПК України для забезпечення позову. Оскільки відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження), суд вважав за можливе застосувати аналогію закону, оскільки відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом правовідносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). За таких обставин, виходячи з предмета скарги, суд вважав, що дійсно існують підстави для вжиття заходів її забезпечення, оскільки в разі задоволення скарги незупинення реалізації арештованого майна може призвести до порушення прав заявниці, а також утруднити виконання рішення суду. Беручи до уваги те, що невжиття заходів до забезпечення скарги може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд вважав за доцільне зупинити реалізацію арештованого майна на підставі виконавчого листа, виданого 05.06.2014 на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.05.2013 у справі № 1323/5992/2012.

Колегія суддів, вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення, обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою, у якій просила:

-визнати дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. щодо визначення вартості нерухомого майна: прохідної (літ. Б-1) загальною площею 14,4 кв.м, складу (літ. Д-2) загальною площею 1002,3 кв.м, вбиральні (літ. Є), воріт (№1), огорожі (№ 2), замощення (І), які розташовані на земельній ділянці площею 1,1060 га; будівель та споруд: гаража (літ. Г-1) загальною площею 371,7 кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 0,4215 га; земельної ділянки площею 1,1060 га, кадастровий номер :05:022:0044, земельної ділянки площею 1,3000 га, кадастровий номер :05:022:0043, земельної ділянки площею 0,4215 га, кадастровий номер :05:022:0005, що знаходяться по АДРЕСА_1 - неправомірними;

-зобов`язати Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» провести повторну оцінку вартості нерухомого майна: прохідної (літ. Б-1) загальною площею 14,4 кв.м, складу (літ. Д-2) загальною площею 1002,3 кв.м, вбиральні (літ. Є), воріт (№1), огорожі (№ 2), замощення (І), які розташовані на земельній ділянці площею 1,1060 га; будівель та споруд: гаража (літ. Г-1) загальною площею 371,7 кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 0,4215 га; земельної ділянки площею 1,1060 га, кадастровий номер :05:022:0044, земельної ділянки площею 1,3000 га, кадастровий номер :05:022:0043, земельної ділянки площею 0,4215 га, кадастровий номер :05:022:0005, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Крім цього, 04.04.2019 ОСОБА_1 звернулася із клопотанням про забезпечення скарги та уточнивши її в судовому засіданні 18.04.2019 р., просила суд:

- зупинити реалізацію арештованого нерухомого майна: прохідної (літ. Б-1) загальною площею 14,4 кв.м, складу (літ. Д-2) загальною площею 1002,3 кв.м, вбиральні (літ. Є), воріт (№ 1), огорожі (№ 2), замощення (І), які розташовані на земельній ділянці площею 1,1060 га; будівель та споруд: гаража (літ. Г-1) загальною площею 371,7 кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 0,4215 га; земельної ділянки площею 1,1060 га, кадастровий номер :05:022:0044, земельної ділянки площею 1,3000 га, кадастровий номер :05:022:0043, земельної ділянки площею 0,4215 га, кадастровий номер :05:022:0005, що знаходяться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 337675.

В обґрунтування даного клопотання скаржниця вказала, що нею подано скаргу на неправомірні дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових Владислава Сергійовича щодо визначення вартості нерухомого майна, оскільки звіт про проведення оцінки є хибним та не відповідає нормативно-правовим актам з оцінки майна, визначена ним вартість майна є значно заниженою, що суттєво порушує права боржника у вказаному виконавчому провадженні, а тому не може бути використаний для реалізації майна на прилюдних торгах. Так, з рецензії на звіт про оцінку майна ФОП ОСОБА_2 , виконаної членом представництва Експертної ради Українського товариства оцінювачів Позняковим Ю.В., вбачається, що зазначений звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, та може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків. Відповідно до звітів про експертно-грошову оцінку земельних ділянок площею 0,4215 га, площею 1,1060 га, площею 1,3000 га; звіту про незалежну оцінку вартості нежитлових будівель і споруд загальною площею 1388,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реальна вартість зазначеного майна в сукупності становить 16101201,00 грн., а не 4599800,00 грн., як визначено у звіті ФОП ОСОБА_2 , відтак визначена ним вартість більш як у три з половиною рази нижча порівняно з фактичною ринковою вартістю такого майна. Враховуючи вищенаведене, просить зупинити реалізацію арештованого нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових Владислава Сергійовича щодо оцінки майна в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», в особі Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом - 321 096 (триста двадцять одна тисяча дев`яносто шість) доларів США 41 цент, що еквівалентно 2565560,31грн.; заборгованість по відсотках - 83012 (вісімдесят три тисячі дванадцять) доларів США 49 центів, що еквівалентно 663269,79 грн.; пеню за несплату кредитних коштів 236785,40грн., пеню за несплату відсотків - 74721,36грн. та 3519,02 грн. судових витрат на підставі виконавчого листа виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області 5.06.2014 року (а.с. 145).

Постановою головного державного виконавця ВПВРУДВС ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. від 13.02.2019 року проведено заміну стягувача у виконавчому провадженні №43877342 з «ЛОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТзОВ «ФК «Форінт» (а.с. 147).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Також, із практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що - «...право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Процесуальні питання розгляду скарг на дії державних та приватних виконавців регламентовані розділом VII ЦПК України «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ».

Вказаним розділом не передбачено можливості забезпечення вимог скарги шляхом зупинення реалізації арештованого нерухомого майна боржника аналогічно до забезпечення позову. Вжиття таких заходів забезпечення вимог скарги не передбачено також і Законом України «Про виконавче провадження» у разі оскарження дій виконавця щодо визначення вартості й оцінки майна боржника.

Відповідно положення ст.ст. 149, 150 ЦПК України регламентують питання щодо вжиття заходів забезпечення в рамках позовного провадження та не підлягають застосуванню в рамках судового контролю за виконанням судових рішень.

Разом із тим, згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Зважаючи на наведене застосування аналогії забезпечення скарги до забезпечення позову у даних процесуальних правовідносинах, тобто на завершальній стадії судового розгляду слід вважати безпідставним, оскільки дана стадія кардинально відмінна від стадії судового розгляду та інститут забезпечення позову покликаний захищати інтереси позивача чи особи, що має намір звернутися з позовом від втрати інтересу звернення до суду (загрози його втрати), контроль же за стадією виконання судового рішення покликаний зберегти права та інтереси учасників судового розгляду на цій завершальній стадії судового процесу, насамперед в інтересах швидкого та повного виконання рішення, яке набрало законної сили та повинно бути виконане.

Відповідно забезпечення скарги аналогічно до забезпечення позову може не лише призводити до утруднення виконання рішення суду, але і призвести до його невиконання, що є неприпустимим.

Також, згідно роз`яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» подібних правовідносин, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Норма ж пункту 4 частини першої статті 37 Закону «Про виконавче провадження» про яку йдеться у загаданій постанові на даний час не є чинною.

Наведене свідчить, що суд, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. 447 ЦПК України, не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення реалізації арештованого майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального та процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавчої служби.

Вказане, також, відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду від 29.10.2018 року у справі №766/10773/18-ц.

Зважаючи на вказане у суду першої інстанції підстав для задоволення поданого клопотання та вжиття заходів забезпечення скарги, які вжиті судом - не було, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні такої, чим слід апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» - задовольнити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2019 року - скасувати та у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення скарги шляхом зупинення реалізації арештованого нерухомого майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» 1921 грн. сплаченого ними судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра