Справа № 558/173/19
номер провадження 2/558/77/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

23 липня 2019 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судових засідань Ковальській Л.С., з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 27 вересня 2018 року в сумі 100000,00 гривень, посилаючись на невиконня відповідачем своїх зобов`язань згідно такого договору.

В позовній заяві позивач ОСОБА_2 зазначає про те, що 27 вересня 2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, що був оформлений розпискою, написаною відповідачем в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідно до розписки відповідач ОСОБА_3 отримав від нього грошові кошти в сумі 100000,00 гривень, прийняв їх та зобов`язувався повернути шляхом сплати щомісячно 16600,00 гривень.

Позику відповідач ОСОБА_3 зобов`язувався повернути у повному обсязі в строк до 27 березня 2019 року.

Однак, відповідач ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики не виконав, позику не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає.

З вказаних підстав у позовній заяві позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 100000,00 гривень боргу за договором позики (розпискою) від 27 вересня 2018 року.

Крім того, у позовній заяві позивач ОСОБА_2 судові витрати просив покласти на відповідача.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначав про те, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути без його участі, оскільки у зв`язку з відрядженням за межі України, не може з`явитися до суду, а розгляд справи просив проводити за участю його представника - адвоката Солімчука І.М.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Солімчук І.М. позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання 23 липня 2019 року повторно не з`явився, хоч про час та місце його проведення був повідомленим у встановленому порядку, шляхом надіслання судової повістки за адресою зареєстрованого місця його проживання. Причини неявки в судове засідання відповідач ОСОБА_3 не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

За таких обставин, за наявної згоди представика позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України).

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

До суду позивач ОСОБА_2 подав клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

16 травня 2019 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Такі клопотання сторін були задоволені судом.

Інших заяв та/чи клопотань сторони (їх представники) не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яку відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при ухваленні рішення.

Як вбачається із змісту розписки (а.с. 5) відповідач ОСОБА_3 27 вересня 2018 року отримав від позивача ОСОБА_2 100000,00 гривень, що на час складання розписки становило 3030 Євро, які зобов`язувався повернути до 27 березня 2019 року, повертаючи кожного місяця борг частинами - в сумі 16600,00 гривень.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожний окремо, своїми показаннями підтвердили те, що були присутні при написанні ОСОБА_3 розписки про позику грошових коштів та при передачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 100000,00 гривень. Грошові кошти передавалися позивачем відповідачеві в м. Луцьк, в офісі, де працював відповідач.

Сумнівів у достовірності показань свідків немає. Обставин, що свідчили б про особисту заінтересованість свідків у результатах розгляду справи не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Як вбачається із позовної заяви, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, після спливу строку зазначеного в розписці, кошти не повернув, ігнорує вимоги позивача та ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України по справі №309/3458/14-ц у постанові від 13 грудня 2017 року за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 позику (грошові кошти) позивачеві ОСОБА_2 не повернув.

Отже, сума неповернутих відповідачем позивачеві коштів становить 100000,00 гривень.

Як вбачається із правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц, за змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 грошових коштів за договором позики (за розпискою) від 27 вересня 2018 року в розмірі 100000,00 гривень.

З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики (розпискою) від 27 вересня 2019 року в розмірі 100000,00 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 1000,00 гривень, сплаченого на час подання до суду позовної заяви, судового збору, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1).

Підстав для звільнення відповідача ОСОБА_3 від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 526, 1046-1049 ЦК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) борг за договором позики (розпискою) від 27 вересня 2018 року в розмірі 100000,00 (Сто тисяч) гривень та судовий збір в розмірі 1000,00 (Одна тисяча) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 29 липня 2019 року.