15.08.2019 Єдиний унікальний номер 205/5619/19
Провадження №2/205/2280/19
15 серпня 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Шавули В.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області діючого в інтересах держави в особі КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровська обласна рада до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, -
27 червня 2019 року позивач діючи в інтересах держави в особі КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням (а.с.1-9).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України. Потерпілий ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР, де було затрачено на його лікування 2 901,36 грн. Кошти, затрачені лікувальним закладом на стаціонарне лікування потерпілих від злочину, підлягають поверненню, в розмірі фактичних витрат.
Враховуючи викладене та посилаючись на викладені обставини у позові, позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР шкоду завдану кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 2 901,36 грн.
Ухвалою суду від 05 липня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.71).
Відповідач надав суду відзив на позов, в якому проти вимог позову заперечує та просить відмовити, у зв`язку із пропуском строку позовної давності (а.с.76-78).
У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За правилами ч.5 ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В ході судового розгляду справи встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання, встановивши засудженому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_1 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання та навчання.
Цивільний позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 31 788 (тридцять одну тисячу сімсот вісімдесят вісім) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 5 000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 не застосовувалися а.с.49-62).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року скасовано в частині вирішення цивільного позову.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження, які кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Потерпілий ОСОБА_2 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в період з 11.11.2015 по 18.11.2015 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії в КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровська обласна рада, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів (а.с.32).
Згідно довідки КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровська обласна рада від 26.06.2019 року за №703, вартість лікування ОСОБА_2 , становить 2 901,36 грн., які в добровільному порядку ОСОБА_6 не відшкодував (а.с.33).
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, а, виходячи з приписів ч. 2 ст. 1166 ЦК - законодавцем встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди.
Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.
Відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст.. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Суд зауважує, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року, набрала законної сили з моменту її проголошення, тобто з 13.12.2018 року, а тому і підстави для пред`явлення вимоги про відшкодування завданої шкоди виникло саме з цього моменту. Отже, зважаючи на те, що даний позов подано до суду 27.06.2019 року суд вважає, що позивачем не пропущено строків позовної давності.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, за своїм власним переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними, у зв`язку із чим, підлягають задоволенню, а тому слід стягнути із відповідача на користь Комунального закладу «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради шкоду завдану кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 2 901,36 грн.
Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог п.6 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», його вимоги задоволені, враховуючи те, що інші особи витрат не понесли, а тому судові витрати слід віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16, 1166, 1206 ЦК України, ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 263-264, 268, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд, ?
Позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області діючого в інтересах держави в особі КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровська обласна рада до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено 19 серпня 2019 року.

Суддя: В.С. Шавула