Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 451/847/16-ц

провадження № 61-35495св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2018 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання, що на момент смерті спадкодавцю належало майно у відповідній частині та відкриття спадщини відбулося лише на частину майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 . Між ними 21 липня 2006 року укладений шлюб. 03 лютого 1998 року покійний чоловік приватизував квартиру АДРЕСА_1 . Фактичні шлюбні відносини між ними розпочалися у серпні 1999 року, фактично почали проживати разом у його квартирі. 28 лютого 2000 року вона там зареєструвалася та проживає до теперішнього часу. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідачі у справі є їхніми дітьми. Приватний нотаріус Комарницька Н. І. після смерті ОСОБА_6 відкрила спадкову справу. Вважає, що спадщина відкрилася лише на частину спірної квартири, так як остання є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки під час шлюбу нею здійснено ремонт та інші роботи, які істотно збільшили вартість спірної квартири. Стверджує, що дійсно у період до шлюбу, її чоловіком набуто у власність спірну квартиру, проте вони, проживаючи сім`єю у квартирі, вкладаючи у неї трудові зусилля та витрачаючи на її реконструкцію спільно зароблені грошові кошти значно покращили стан квартири суттєво збільшивши її вартість.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя її та ОСОБА_6 ; визнати за нею як дружиною, право власності на 1/2 частини квартири; визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавцю ОСОБА_6 належало право власності на 1/2 частини цієї квартири та, що відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 відбулося лише на 1/2 частини квартири.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на частину спадкового майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, що 05 грудня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу № 0744/2015/60 ОСОБА_1 набула права власності на спірний автомобіль. Крім того, виявилось що 14 липня 2016 року, вже після смерті її батька, позивач неправомірно уклала договір купівлі-продажу автомобіля, який згідно з чинним законодавством належить до спільного майна подружжя. Відчуження автомобіля здійснене на ім`я дочки позивача від першого шлюбу - ОСОБА_4 . Отже, позивач свідомо не подала документи нотаріусу для включення спірного майна (автомобіля) до переліку спадкового майна, переслідуючи корисливі мотиви у майбутньому здійснити його відчуження, щоб позбавити її законного права на отримання спадщини.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати автомобіль марки Skoda Favorit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 1993 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14 липня 2016 року, за яким відчужено автомобіль, визнати за нею право власності на 1/3 частини автомобіля у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 29 травня 2017 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 як дружиною, право власності на 1/2 частини цієї квартири. Визнано, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавцю ОСОБА_6 належало право власності на 1/2 частини квартири, та відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 відбулося на 1/2 частини квартири.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2016 року у вигляді накладення арешту на автомобіль марки Skoda Favorit, номерний знак НОМЕР_2 , 1993 року випуску, - скасовано.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із наявності підстав вважати, що станом на січень 2016 року, кожному із подружжя належала рівна частина у праві власності у спірній квартирі, і після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина саме на 1/2 його частини квартири. Подружжям ОСОБА_1 та покійним ОСОБА_6 , у спірному майні постійно здійснювалися капітальні та поточні ремонти квартири, проведено реконструкцію газової мережі з встановленням котла, внаслідок чого збільшилися якісні характеристики спірного майна і відповідно ринкова вартість, а отже, квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 на момент вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14 липня 2016 року № 0744/16/1117 не була титульним власником цього майна, а її право власності є похідним від права власності спадкодавця ОСОБА_6 , а отже, ОСОБА_2 неправильно обрала спосіб захисту свого порушеного права, шляхом визнання недійсним правочину, вона має право лише на відшкодування вартості її частки. Спірний автомобіль перебував до 05 грудня 2015 року у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , проте правочином від 05 грудня 2015 року ОСОБА_6 продав свою частку дружині ОСОБА_1 , припинивши тим самим режим спільної сумісної власності. Оскільки спірний автомобіль перебував в особистій власності ОСОБА_1 , то відчуження його 14 липня 2016 року ОСОБА_4 є правомірним.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано автомобіль марки Skoda Favorit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 1993 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що збільшення вартості спірної квартири та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт, яка згідно з дослідженням в діючих цінах на дату проведення дослідження експертом, становила 71 519,00 грн, не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості квартири. ОСОБА_1 не доведено, що вартість квартири істотно збільшилася саме внаслідок здійснених у період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт, а не тенденцій до загального подорожчання об`єктів нерухомості, за відсутності доказів такої суттєвої ознаки, як істотність збільшення вартості квартири, відсутні і підстави для визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що між подружжям був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, ціна договору становила 49 300,00 грн, тобто, продаж вчинено за 49 300,00 грн. Матеріали справи не містять доказів, що автомобіль придбаний ОСОБА_1 за її особисті кошти, і оскільки він придбаний під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 під час шлюбу, такий автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У червні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що подружжям ОСОБА_7 у спірному майні постійно здійснювалися капітальні та поточні ремонти квартири, проведено реконструкцію газової мережі з встановленням котла, внаслідок чого збільшилися якісні характеристики спірного майна і відповідно ринкова вартість більш як у двадцять разів. Різниця дійсної вартості квартири на момент укладення шлюбу 21 липня 2006 року становила 9 240,00 грн, а вартість того ж самого майна станом на день відкриття спадщини 30 січня 2016 року становила 262 558,00 грн. Отже, проведений ремонт та реконструкція у десять разів збільшила вартість майна. Інших доказів матеріали справи не містять. Спірний автомобіль перебував в особистій власності ОСОБА_1 , а його відчуження 14 липня 2016 року є правомірним.

У вересні 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що частина благоустрою зокрема: встановлення газового лічильника, підведення та влаштування центрального водопостачання та водовідведення проводилися централізовано комунальною службою ще до реєстрації шлюбу подружжя ОСОБА_8 , що підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції письмовими доказами у справі, а реконструкція системи газопостачання (заміна котла) відбулася хоча і в період шлюбу, але також газообслуговуючою організацією в централізованому порядку по всьому будинку.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 03 лютого 1998 року ОСОБА_6 приватизував квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 03 лютого 2008 року.

21 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладений шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01 лютого 2016 року.

Із спадкової справи № 31/16, заведеної після смерті ОСОБА_6 , вбачається, що спадкоємцями після його смерті є його дружина ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який від спадщини відмовився на користь ОСОБА_2 , заява від 17 березня 2016 року.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки подружжям постійно здійснювалися капітальні та поточні ремонти квартири, проведено реконструкцію газової мережі з встановленням котла, внаслідок чого збільшилися якісні характеристики спірного майна і відповідно ринкова вартість, а отже, до спадкування підлягає лише 1/2 частини квартири.

Нормативно-правове обґрунтування у частині первісного позову ОСОБА_1 .

За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17 зроблено висновок, що стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги у частині первісного позову ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не надала належних і допустимих доказів того, що спірна квартира, яка є власністю її покійного чоловіка ОСОБА_6 , за час шлюбу істотно збільшилася у своїй цінності внаслідок її трудових або грошових затрат, оскільки поліпшення квартири, на які посилається позивач, стосуються лише ремонту квартири та її оздоблення, що не є невід`ємною частиною квартири, будь-яких переобладнань та добудов, внаслідок яких змінилася б сама квартира як об`єкт нерухомості, наприклад, була б збільшена її площа, тощо, не відбулось. Ремонт у спірній квартирі, влаштування туалету та душової кабіни, не є таким поліпшенням квартири, що доводять істотність збільшення її вартості в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у шлюбі.

Порівняння вартості квартири, яка зазначена у договорі із вартістю квартири на момент розгляду цієї справи судом не може свідчити про істотне збільшення вартості майна внаслідок трудових або грошових затрат подружжя.

Касаційна скарга не містить посилань на помилкову/неправильну оцінку судом апеляційної інстанції доказів, порушення правил щодо належності і допустимості доказів у контексті наведених вище роз`яснень, а тому відсутні підстави вважати, що висновок суду про недоведеність та безпідставність первісного позову є помилковим.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 .

Згідно з довіреності від 12 червня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л. В., власником автомобіля марки Skoda Favorit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 1993 року випуску, зазначений ОСОБА_9 , який цією довіреністю уповноважив ОСОБА_6 представляти його інтереси з питань експлуатації та розпорядження цим автомобілем. Термін дії доручення до 12 червня 2016 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу марки Skoda Favorit від 05 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6 , як продавець, передав у власність покупця ОСОБА_1 , вказаний автомобіль.

Після смерті ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2016 року, ОСОБА_1 відчужила автомобіль своїй дочці ОСОБА_4 .

Нормативно-правове обґрунтування у частині зустрічного позову ОСОБА_2 .

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги у частині зустрічного позову ОСОБА_2

Установивши, що автомобіля марки Skoda Favorit, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 1993 року випуску, придбаний ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у період перебування у шлюбі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і після смерті ОСОБА_6 , 1/2 його частини входять до складу спадщини, а отже, з урахуванням того, що автомобіль відчужений ОСОБА_1 своїй дочці ОСОБА_4 , ОСОБА_10 як спадкоємиця першої черги за законом має право на відшкодування вартості частки автомобіля, оскільки вона не була стороною оспорюваного нею правочину і не має права вимагати реституції.

Твердження заявника про те, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів, що автомобіль придбаний ОСОБА_1 за її особисті кошти, і оскільки він придбаний під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у шлюбі, такий автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. Проте згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик