ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/61/19
Провадження № 22-ц/4820/1641/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р. С., Ярмолюка О.І., Янчук Т.О.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року, суддя Горгулько Н.А., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У січні 2019 року АТ КБ «Приватбанк», (далі - «Банк»), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 42059, 72 грн.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що 25.02.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами банку» та «Пам`яткою Клієнта» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконала та станом на 30.11.2018 року заборгованість за кредитом становить 42059, 72 грн., з яких 847,50 грн. - тіло кредиту; 34533, 19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4200 грн. - заборгованість за комісією, а також штрафи у сумі 2479,03 грн.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Представник апелянта зазначив, що судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії.

Суд не звернув увагу на те, що строк дії кредитної картки встановлено до 31.05.2016 року, а тому перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Таким чином звернення банку з позовом до суду відбулося у межах строків позовної давності.

Наголошував на тому, що з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено виконання належним чином умов кредитного договору, а також не спростовано наявну заборгованість по кредитному договору.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 100 грн., що підтверджується підписаною заявою щодо ідентифікації Клієнта за попереднім рахунком/карткою (а.с. 8).

В заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомилася та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Довідку про умови кредитування карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 8 на звороті).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.11.2018 року становить 42059,72 грн., а саме: 847,50 грн. - тіло кредиту; 34533,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4200 грн. - заборгованість за комісією, а також штрафи у сумі 2479,03 грн. (а.с. 5-7).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач АТ КБ «Приватбанк» пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Такий висновок суду є необґрунтованим з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вимоги апелянта щодо стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості, включно з відсотками, комісією та штрафами є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (далі - Постанова) передбачено, якщо Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, то з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Із заяви, підписаної між Банком та ОСОБА_1 , вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, умови настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, тощо.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові вказує, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту позовної заяви Банку вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом проведено позивачем в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htpp://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5. «Правил користування платіжною карткою».

При цьому позивач посилається на можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору на умовах, визначених п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг, п. 5.8. Правил користування платіжною карткою. Можливість нарахування та стягнення штрафних санкцій передбачена п. 8.6. Умов надання банківських послуг. Право Банку вимагати від боржника дострокового виконання усіх зобов`язань за договором передбачено п. 5.7. Правил користування платіжною карткою та п. 5.2. Умов та правил надання банківських послуг.

Однак усі вищезазначені документи, які за твердженням кредитора становлять єдиний кредитний договір, не були підписані відповідачем ОСОБА_1 , і у своїх поясненнях у суді першої інстанції остання заперечувала факт ознайомлення її з цими умовами.

В справі міститься Заява на отримання кредиту та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які містять підпис боржника із зазначенням базової процентної ставки за користування кредитом, комісії за кредитне обслуговування, розміру щомісячних платежів, строку їх внесення, комісії за зняття коштів тощо.

В той же час позивач обґрунтував свої вимоги не на підставі умов, викладених у Заяві на отримання кредиту та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а виключно на умовах, які містяться у Правилах користування платіжною карткою та Умовах та правилах надання банківських послуг.

Крім того, Банк у позовній заяві та розрахунку кредитної заборгованості стверджує про укладення між ним та ОСОБА_1 кредитного договору б/н 25.02.2008 року, відповідно до якого позичальник отримала кредит в розмірі 100 грн., і саме за цим договором просив суд стягнути борг. Однак, як вбачається з доданої Банком до позову Заяви на отримання кредиту та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», датою їх підписання сторонами є 13.03.2008 року, інших даних, які б свідчили про укладення між сторонами договору 25.02.2008 року матеріали справи не містять. При цьому розрахунок кредитного боргу Банком розпочато саме з 25.02.2008 року, як зазначив позивач у позовній заяві, з моменту надання та отримання позичальником кредитної послуги, тобто раніше, ніж договір був фактично укладений.

При цьому суд вказує, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримало вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За встановлених вище обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позивачем заявлених ним позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача, однак відмовив у задоволенні позовних вимог через сплив позовної давності, що є помилковим, тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю вимог.

Керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Р.С. Гринчук

О.І. Ярмолюк

Т.О. Янчук