Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 520/6748/17

провадження № 61-45459св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 а,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Віктор Д», ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , від імені якої діє адвокат Карпенко Максим Ігорович, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року у складі судді Куриленко О. М. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Кононенко Н. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовну заяву мотивовано тим, що на підставі договору дарування від 02 червня 2014 року вона є власником 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Віктор Д» (далі - ТОВ «Віктор Д»), однак вказана частка перейшла у чуже незаконне володіння на підставі підробних документів щодо зміни власника.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила витребувати з володіння ОСОБА_5 частку у статутному капіталі у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн, на свою користь; визнати за собою право власності на частку у статутному капіталі у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - ТОВ «Віктор Д», про визнання недійсним договору дарування.

Позовну заяву мотивовано тим, що на момент укладення спірного договору дарування від 02 червня 2014 року ОСОБА_3 вже не була учасником ТОВ «Віктор Д», у зв`язку з чим не мала відповідних встановлених законом прав на відчуження частки у статутному капіталі вказаного товариства, що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

У своїй позовній заяві ОСОБА_5 просить визнати недійсним з моменту укладення договір дарування, укладений 02 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Маразатій А. В., за реєстровим № 1095.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - ТОВ «Віктор Д», про визнання недійсним договору дарування прийнято до провадження суду та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ТОВ «Віктор Д», ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ТОВ «Віктор Д», ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Віктор Д», про визнання недійсним договору дарування задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення договір дарування, укладений 02 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Маразатій А. В., за реєстровим номером № 1095.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 на момент укладення договору дарування з ОСОБА_4 вже не була власником частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д», оскільки 23 травня 2014 року вона продала свою частку у статутному капіталі ОСОБА_5 . Тому підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння, передбачені статтею 387 ЦК України, у позивача за первісним позовом відсутні, а можливість укладення повторного договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо одного і того ж майна стала наслідком незаконних дій державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції, що, в свою чергу, свідчить про незаконність договору, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки законність укладення договору про відступлення частки 100 % у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д», укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 23 травня 2014 року, вже підтверджена рішенням Господарського суду Одеської області від 30 листопада 2015 року, то відповідно до вимог статті 82 ЦПК України ці обставини не повинні доказуватися при розгляді цієї справи.

Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оспорюваний договір дарування від 02 червня 2014 року є недійсним відповідно до частини першої статті 215, частини першої статті 717, частин першої, другої статті 147 ЦК України, оскільки на момент його укладення ОСОБА_3 не була власником частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д», а отже не мала права для укладення цього правочину. Враховуючи викладене, підстави, передбачені статтею 387 ЦК України, щодо витребування майна з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_4 , відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення її позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог частини третьої статті 89, частин першої, третьої статті 367 ЦПК України не надав належної оцінки доказам у справі, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Матеріали справи містять достатні докази на підтвердження того, що договір про відступлення частки в статутному капіталі ТОВ «Віктор Д » шляхом її купівлі-продажу від 23 травня 2014 року укладено внаслідок підроблення підпису ОСОБА_3 . Судами попередніх інстанцій у порушення норм частин четвертої, сьомої статті 82 ЦПК України надано неправильне значення преюдиційним обставинам, встановленим рішенням Господарського суду Одеської області від 30 листопада 2015 року у справі № 916/2240/14; неправильно застосовні положення статей 256, 257, 261 ЦК України щодо застосування строків позовної давності та положення статей 215, 216 ЦК України щодо обрання ОСОБА_5 способу захисту своїх прав, а також не враховано наявність вироку Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року у справі № 522/24314/17.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_5 зазначав про необґрунтованість її доводів, а оскаржувані судові рішення вважав законними і обґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У грудні 2018 року цивільна справа № 520/6748/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ТОВ «Віктор Д», ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого незаконного володіння, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - ТОВ «Віктор Д», про визнання недійсним договору дарування, призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в повній мірі не відповідають.

Суди встановили, що 04 липня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладений договір дарування частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д», за яким ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_3 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д» вартістю 10 000 грн.

23 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладений договір про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д» шляхом її купівлі-продажу у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн, згідно з яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 частку у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн.

23 травня 2014 рішенням зборів учасників ТОВ «Віктор Д», оформленим протоколом № 1/2014, прийнято ОСОБА_5 до складу учасників ТОВ «Віктор Д», надано згоду на відступлення учасником ОСОБА_3 належної їй частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д», уповноважено директора ТОВ «Віктор Д» здійснити всі необхідні заходи щодо державної реєстрації внесення змін до статуту ТОВ «Віктор Д», звільнено ОСОБА_9 з посади директора ТОВ «Віктор Д » та на її місце призначено ОСОБА_10

26 травня 2014 року вказані зміни зареєстровані державним реєстратором Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області Костовою О. О. за номером НОМЕР_1 , що підтверджується штампом на титульному аркуші статуту. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28 травня 2014 року вказані зміни були зареєстровані у цьому реєстрі.

29 травня 2014 року ОСОБА_3 подала заяву до державного реєстратора Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції, в якій повідомила про те, що не укладала договір від 23 травня 2014 року про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д» шляхом її купівлі-продажу; протокол № 1/2014 загальних зборів учасників ТОВ «Віктор Д» від 23 травня 2014 року, статут товариства у новій редакції, реєстраційну картку та інші документи щодо зміни учасника товариства, а також документи щодо зміни директора ТОВ «Віктор Д» не підписувала. У зв`язку з чим ОСОБА_3 звернулася до державного реєстратора про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про внесення змін до установчих документів ТОВ «Віктор Д» щодо зміни учасника (засновника) з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 , а також запис щодо зміни керівника з ОСОБА_9 на ОСОБА_10

02 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Мазаратій А. В., зареєстрований у реєстрі за № 1095, за яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 частку у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д» у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн.

Рішенням власника (учасника), а саме протоколом загальних зборів ТОВ «Віктор Д» від 02 червня 2014 року № 02/06, вирішено затвердити вхід ОСОБА_4 до складу учасників ТОВ «Віктор Д» та затверджено нову редакцію статуту. На вказаних загальних зборах були присутні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підписи яких на протоколі загальних зборів засвідчені приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Мазаратій А. В. Протокол зареєстрований в реєстрі від 02 червня 2014 року № 1096, № 1097.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який був отриманий ОСОБА_5 02 червня 2014 року, відомо, що учасником та керівником ТОВ «Віктор Д» визначені інші особи, які були учасником та керівником до проведення загальних зборів учасників 23 травня 2014 року та реєстрації відповідних змін 26 травня 2014 року. У розділі витягу щодо даних про реєстраційні дії не зазначено проведення будь-яких реєстраційних дій у період з 26 травня до 02 червня 2014 року.

Вирішуючи указаний спір, суди попередніх інстанцій виходили з наявності між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дійсного правочину - договору про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д» шляхом її купівлі-продажу у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн, укладеного 23 травня 2014 року. Тому вважали позовні вимоги ОСОБА_4 про витребування майна на підставі статті 387 ЦК України безпідставними, а вимоги ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, який було укладено 02 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до змісту статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі або відшкодувати його вартість.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, що зазначено у нормах частин першої та другої статті 1212 ЦК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Зі змісту зазначених норм ЦК України вбачається, що витребувати майно із чужого незаконного володіння може власник цього майна, тобто особа, яка мала право володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

За правилами частин першої та другої статті 147 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент його здійснення стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Під час вирішення указаного спору встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2015 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 листопада 2015 року, позов ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії (справа № 815/2318/15) задоволено частково. Визнано протиправними дії Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області щодо скасування реєстраційних дій щодо ТОВ «Віктор Д», проведених 26 травня 2014 року за № 600098. Зобов`язано реєстраційну службу Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» скасувати запис про внесення змін до установчих документів від 29 травня 2014 року на підставі нотаріально посвідчених заяв та від 05 червня 2014 року по виправленню помилок щодо ТОВ «Віктор Д».

З матеріалів справи також відомо, що у червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду Одеської області (справа № 916/2240/14) з позовними вимогами до ОСОБА_5 та ТОВ «Віктор Д» про визнання недійсним договору від 23 травня 2014 року про відступлення частки в статутному капіталі ТОВ «Віктор Д» шляхом її купівлі-продажу, у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; визнання недійсним рішень загальних зборів учасників ТОВ «Віктор Д» від 23 травня 2014 року, оформлених протоколом загальних зборів учасників від 23 травня 2014 року № 1/2014; визнання недійсними у повному обсязі змін до статуту ТОВ «Віктор Д», викладених в новій редакції статуту від 23 травня 2014 року щодо зміни учасника (засновника) ТОВ «Віктор Д» з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 ; скасування державної реєстрації змін до статуту ТОВ «Віктор Д», викладених в новій редакції статуту від 23 травня 2014 року, щодо зміни учасника (засновника) ТОВ «Віктор Д» з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 та зміни директора товариства.

ОСОБА_4 звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою як третя особа із самостійними вимогами в зазначеній справі про визнання недійсним договору від 23 травня 2014 року про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д» шляхом її купівлі-продажу у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30 листопада 2015 року прийнято відмову ОСОБА_3 від позовних вимог до ОСОБА_5 та ТОВ «Віктор Д» про визнання недійсними договору, рішень загальних зборів учасників і змін до установчих документів та припинено провадження у справі № 916/2240/14 за позовом ОСОБА_3 на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26 січня 2016 року та Вищим господарським судом України від 30 березня 2016 року, у позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ТОВ «Віктор Д» та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним відмовлено у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю порушення її майнових прав та інтересів.

Зазначені вище судові рішення суди попередніх інстанцій вважали такими, що мають преюдиційне значення під час вирішення справи № 520/6748/17.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом розгляду справи № 916/2240/14 у порядку господарського судочинства було визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , тоді як у цій справ (№ 520/6748/17) ОСОБА_5 оспорює договір дарування, укладений 02 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Отже, обставини, пов`язані з укладенням зазначених договорів, не є тотожними.

Разом з цим, частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Надаючи перевагу у справі одним доказам та відхиляючи інші докази, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки наявності вироку Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 14 грудня 2017 року № 0000441, яким ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 206-2 та частиною другою статті 209 КК України.

Кримінальне провадження в указаній справі розпочате за фактом протиправного заволодіння часткою статутного капіталу ТОВ «Віктор Д» розміром 10 000 грн, що становить 100 %, і як наслідок - часткою статутного капіталу ТОВ «Промтоварний ринок» розміром 313 390 грн, що становить 28,49 %, шляхом вчинення ОСОБА_11 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, правочинів, у тому числі договору про відступлення частки в статутному капіталі ТОВ «Віктор Д» від 23 травня 2014 року шляхом її купівлі-продажу, у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн, з використанням підроблених документів з подальшим розробленням злочинного плану дій.

У межах кримінального провадження від 14 грудня 2017 року № 0000441 було проведено судово-почеркознавчу експертизу від 18 грудня 2014 року № 5615/02, яка була спрямована на встановлення приналежності почерку і підписів ОСОБА_3 у договорі купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д» від 23 травня 2014 та у протоколі зборів учасників ТОВ «Віктор Д» від 23 травня 2014 № 1/2014.

Отже, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000441, також вирішувалось питання про законність дій по відчуженню ТОВ «Вікторія Д» від імені ОСОБА_3 .

Зазначений вирок судами попередніх інстанцій до уваги взято не було.

Таким чином, вирішуючи спір у цій справі, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння та задоволення позову ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, посилаючись при цьому на наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дійсного правочину - договору про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор Д» шляхом її купівлі-продажу у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Віктор Д», що складає 10 000 грн, укладеного 23 травня 2014 року.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій), визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суди не забезпечили у процесі розгляду справи справедливих судових процедур, спрямованих на ефективний захист прав осіб, які беруть участь у справі, не сприяли всебічному та повному дослідженню доказів та не вирішили спір по суті в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судам необхідно об`єктивно дослідити наявні у цій справі докази, встановити всі обставини справи, врахувати зазначені вище норми матеріального і процесуального права та вирішити всі заявлені позивачами вимоги згідно з вимогами чинного законодавством України.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За наведених обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 , від імені якої діє адвокат Карпенко Максим Ігорович, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк