Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 755/10420/18
Номер провадження 22-ц/824/10935/2019
Головуючий у суді першої інстанції Л.М. Винниченко
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
11 вересня 2019 року місто Київ

Номер справи 755/10420/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Матвієнко Ю.О., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Комплексне підприємство широко-

профільного будівництва - 2»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Винниченко Л.М. в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва, повне рішення складено 24 травня 2019 року,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в липні 2018 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва-2» про стягнення завданих збитків, відповідно до вимог якого, з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 421733,50 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником автомобіля Toyota Rav 4 д.н.з. НОМЕР_1 , який з осені 2015 року зберігався у приміщенні автомобільної парковки, яка належить відповідачу та розташована за адресою:АДРЕСА_1. За вказаною адресою ПАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва-2» надавало позивачу послуги зі зберігання автомобіля, за що останній сплачував відповідачу щомісячну плату за зберігання. Оскільки, 03.03.2018 автомобіль позивача, який знаходився у приміщенні вищевказаної автомобільної парковки, було знищено внаслідок пожежі, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом про стягнення завданих відповідачем матеріальних збитків, так як відповідач не вжив всіх необхідних протипожежних заходів, спрямованих на збереження його транспортного засобу. При цьому, позивач посилався на те, що будівля, де зберігався автомобіль не була обладнана системою автоматичного пожежогасіння, що призвело до наведених вище негативних наслідків та заподіяння шкоди позивачеві.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ненадання вірної оцінки доказам, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов необґрунтованих висновків щодо недоведення позивачем наявності із відповідачем договірних правовідносин з приводу зберігання транспортного засобу на території паркінгу відповідача за період з осені 2015 року та до моменту виникнення пожежі. При цьому, загалом не врахував, що правовою підставою для пред`явлення до відповідача такого позову було завдання позивачу збитків саме джерелом підвищеної небезпеки, а саме діяльністю ПАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва - 2», пов`язаної з зберіганням транспортних засобів, що передбачається положеннями ст.ст. 1166, 1187 ЦК України. Питання відшкодування шкоди внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо зберігання автомобіля позивача останнім перед судом не ставилось. Також, помилковими вважають висновки суду першої інстанції щодо відсутності факту протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала у невстановленні останнім системи автоматичної системи пожежогасіння у приміщенні паркінгу, упереджено оцінивши твердження сторони відповідача про наявність таких систем при виникненні пожежі, в той час коли позивачем в ході розгляду справи було надано належні докази на підтвердження відсутності такої системи.

Заперечуючи проти викладених позивачем доводів апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_3 у своєму відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що викладені позивачем доводи апеляційний скарзі є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначив, що між сторонами були відсутні будь-які договірні відносини з приводу зберігання транспортного засобу позивача на паркінгу відповідача, а вході розгляду справи судом протилежне позивачем не було доведено належними та допустимими доказами. Тому, як наслідок на ПАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва - 2» не може бути покладена передбачена ст.1187 ЦК України відповідальність за збитки, спричинені джерелом підвищеної небезпеки, а саме діяльністю по зберіганню транспортних засобів, зокрема з тих підстав, що така діяльність відповідачем загалом не проводиться, право власності на паркомісце де знаходився транспортний засіб відповідача станом на момент виникнення пожежі належало іншій юридичній особі, а спричинення вказаної пожежі загалом відбулося через технічну несправність автомобіля самого позивача внаслідок виникнення короткого замикання електричних проводів електромережі автомобіля. Тому, з урахуванням викладених у відзиві заперечень проти доводів апелянта просив апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне і обґрунтоване.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні доводи поданої апеляційної скарги підтримав та просив скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

Представники відповідача Дзера С.М. та Ревякін О.О. у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили колегію суддів відмовити у її задоволенні, рішення суду залишити без змін, пославшись на обставини, що викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, відмовляючи позивачу у задоволенні пред`явленого позову, суд першої інстанції дійшов висновків, що у позивача були відсутні правові підстави покладання на відповідача деліктної (позадоговірної) відповідальності за шкоду завдану майну позивача, що була спричинена пожежею, яка сталась 03.03.2018 на паркомісці АДРЕСА_1 , оскільки суду не надано будь-яких доказів на підтвердження договірних відносин між сторонами по зберіганню транспортного засобу позивача та неправомірних дій/бездіяльності з боку відповідача, що спричинили виникнення пожежі. Тому, з наданих позивачем в ході розгляду справи доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства та викладених у позовній заяві обставин, у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до відповідача судом було відмовлено.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Як було встановлено судом першої інстанції, та що вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6, т.1).

Згідно із даними Акту про пожежу від 03.03.2018, складеного комісією у складі головного інспектора відділу ЗНС Дарницького РУ ГУ ДСНС України у м. Києві майора служби цивільного захисту Косенка О.А., свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 орієнтовно об 21год. 48хв. на об`єкті паркінгу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виникла пожежа, місцем якої було виявлено легковий автомобіль - Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 . Даною пожежею було знищено вищевказаний транспортний засіб та розташований поруч автомобіль Хюндай Сантафе, д.н.з. НОМЕР_2 , в іншого автомобіля - КІА Спортейдж, д.н.з. НОМЕР_3 - задній бампер, скло та стопсигнали (а.с.8-9, т.1).

Відповідно до Висновку за результатами проведення експертного пожежно-технічного дослідження №02/18 від 11.05.2018, складеного судовим експертом Ращинським І.Ф., найбільш ймовірними причинами виникнення пожежі в автомобілі Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 , при стоянці на першому поверсі автомобільного паркінгу за адресою: АДРЕСА_1, є: 1 - занесення невідомими особами в осередок пожежі стороннього джерела запалювання, 2 - теплові прояви електричного струму в електромережі автомобіля. Явні ознаки по підтвердженню однієї з цих двох причин відсутні, дати категоричний висновок по причині виникнення пожежі не представляється за можливе. Стан 1-го поверху об`єкта - автомобільного паркінгу за вищевказаною адресою, де 03.03.2018 сталася пожежа, не відповідав вимогам протипожежних норм та Правил пожежної безпеки в Україні на час виникнення пожежі, а саме: п. 8.50 ДБН В.2.3-15:2007, п.8.13 та додатка А (обов`язків) ДБН В.2.5-56:2014, п.п.26, 27 (розділ Х) Правил пожежної безпеки для підприємств і організацій автомобільного транспорту України (а.с.16-44, т.1).

Відповідно до Акту технічного огляду автомобіля від 26.05.2018, проведеного на замовлення власника ОСОБА_1 уповноваженим представником СТО Титов О.М. , встановлено, що автомобіль Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , не придатний для експлуатації і не підлягає відновленню в придатний для експлуатації стан шляхом проведення ремонтно-відновлювальних робіт (а.с.7, т.1).

Згідно із наданим позивачем висновку експерта №12-2/1000 від 15.12.2018, складеного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, за результатами проведеного дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику ОСОБА_1 внаслідок знищення його легкового автомобіля «Toyota Rav4», реєстраційний номер НОМЕР_1 пожежею, яка мала місце 03.03.2018 станом на дату виникнення пожежі, дорівнює ринковій вартості цього ж автомобіля у непошкодженому стані на момент настання події та становить 421733,50 грн. (а.с.13-21, т.2).

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002212 від 14.03.2018 вбачається, що за вказаним фактом Дарницьким управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.194 КК України (а.с.10, т.1).

У протоколі допиту потерпілого, ОСОБА_1 зазначив про те, що він, переглянувши наявні варіанти парковок для свого транспортного засобу, зупинися на варіанті багатоповерхового паркінгу, що розташований за вищевказаною адресою та належить ПрАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва - 2». В даному паркінгу він домовився про постійне місце паркування свого автомобіля, яке розташоване на першому поверсі під № АДРЕСА_1 , де з осені 2015 року по день виникнення пожежі він постійно паркував транспортний засіб зі сплатою старшому охоронцю вартості парковки у розмірі 1500 грн. на місяць.

Як пояснював ОСОБА_1 , 03.03.2018 приблизно об 18год. 40хв. він зупинив свій автомобіль на зазначеному паркомісці, після чого заглушив його двигун, вимкнув усі електроприлади, зачинив двері, поставив автомобіль на штатну сигналізацію та пішов додому. Того ж дня о 23 год. 58 хв. по телефону охоронець з парковки повідомив йому, що сталася пожежа, в результаті якої повністю згорів його автомобіль Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 . Повідомити з яких саме причин сталася пожежа потерпілий не зміг, однак, був впевнений, що у день події його автомобіль перебував у технічно справному стані (а.с.62-64, т.1).

З наданого суду копії протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , проведеного в рамках досудового розслідування №002212 від 14.03.2018 вбачається, що останній являється головою правління ПрАТ «КПШБ-2», яким після зведення по АДРЕСА_1 та прийняття в експлуатацію паркінгу було прийнято рішення про продаж у ньому паркомісць, а також здачу їх в оренду. Даний паркінг налічує 205 паркомісць для постановки транспортних засобів, які розміщені на шести поверхах, та серед яких 141 місце було продане у власність фізичним особам, 58 місць здано в оренду за укладеними із фізичними особами договорами оренди строком на один рік, а 6 місць залишись вільними, які офіційно у казаному паркінгу не використовуються та перебувають на балансі товариства для продажу або оренди іншим особам. Паркомісце за №143, на якому знаходився автомобіль позивача у день коли сталася пожежа є вільним. Також, ОСОБА_9 надав слідчому покази, що відповідно до проектної документації вказаний паркінг обладнано централізованою системою димовидалення та пожежогасіння. На першому поверсі, де безпосередньо виникла пожежа, наявні 10 гідрантів; на кожному поверсі наявні пости із вогнегасниками відповідно до пожежних норм (а.с.45-60, т.1).

За даними Інформаційної довідки №133470588 від 07.08.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на об`єкт нерухомого майна машиномісце АДРЕСА_1 , зареєстроване за ТОВ «Фінансова компанія «КПШБ-2» 29.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., на підставі договору про участь ФФБ, серія та номер: 954 м/м, виданий 16.01.2018, видавник: ТОВ ФК «Укрреставрація» та ТОВ «ФК «КПШБ-2»; додаткова угода до договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» №954 м/м від 16.01.2018, серія та номер: 1, виданий 01.02.2018, видавник: ТОВ ФК «Укрреставрація» та ТОВ «ФК «КПШБ-2»; довідка серія та номер: 27, виданий 09.02.2018, видавник: ТОВ ФК «Укрреставрація»; довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування, серія та номер: 28, виданий 09.02.2018, видавник: ТОВ ФК «Укрреставрація»; витяг з списку довірителів, які отримали машиномісця по АДРЕСА_1 , серія та номер: б/н, виданий 09.02.2018, видавник: ПрАТ «КПШБ-2»; акт приймання-передачі нерухомого майна, машиномісця № НОМЕР_4 , серія та номер: б/н, виданий 01.02.2018, видавник: ПрАТ «КПШБ-2» та ТОВ «ФК «КПШБ-2» (а.с.90-92, т.1).

Відповідно до Витягу з Договору оренди (найму) паркувальних місць № Ч-13-ОК-01-12/17 від 01.12.2017 орендодавець ТОВ «Фінансова компанія «КПШБ-2» з однієї сторони та орендар ПрАТ «КПШБ-2» уклали договір про те, що орендодавець надає, а орендар приймає в тимчасове користування парувальні машиномісця для паркування автотранспортного засобу в паркінгу житлового будинку по АДРЕСА_1 , в загальній кількості 41 місце, згідно Додатку № 1 (Перелік паркувальних місць). Строк оренди до 01.12.2018 включно з моменту передачі орендованого об`єкта. Орендар має право передавати орендований об`єкт в суборенду іншим особам чи організаціям (а.с. 222, т.1).

Згідно наданого суду витягу відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ПАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва - 2» є юридичною особою приватного права, ідентифікаційний код юридичної особи 32306302, видами діяльності якого є: Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування; Код КВЕД 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Код КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; Код КВЕД 41.10 Організація будівництва будівель; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); Код КВЕД 42.11 Будівництво доріг та автострад; Код КВЕД 42.21 Будівництво трубопроводів; Код КВЕД 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій (а.с.102-107, т.1).

Як вбачається з п.п.1.1, 1.2, 3.2, 6.8 Типового договору оренди паркомісця, на підставі якого відповідач надає в оренду паркомісця у своєму паркінгу, орендодавець за цим договором бере на себе обов`язок передати, а орендар прийняти в строкове платне користування відповідне відведене паркомісце у паркінгу по АДРЕСА_1, для розміщення власного транспортного засобу. Орендна плата сплачується орендарем згідно банківських рахунків орендодавця визначених у цьому договорі на умовах 100% попередньої оплати щомісячно до 15 числа поточного місяця, в якому планується користування парко місцем. При цьому, орендодавець не несе перед орендарем відповідальності за збереження, розукомплектування, викрадення ТЗ/іншого майна, що належить орендарю, спричинених діями третіх осіб (а.с.49-52, т.1).

Окрім, зазначеного вище Висновку судового експерта №02/18 від 11.05.2018 за результатами проведення експертного пожежно-технічного дослідження щодо найбільш ймовірних причин виникнення вказаної пожежі, учасниками справи в ході розгляду справи судом першої інстанції були надані інші докази, якими встановлені причини виникнення пожежі за спірною, внаслідок якої було знищено автомобіль позивача.

За даним Дослідно-випробувальної лабораторії аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у м.Києві Технічним висновком №38 від 07.03.2018 щодо встановлення причини виникнення пожежі, яка сталася 03.03.2018 в автомобілі Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1, найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі є виникнення аварійних режимів в роботі електромережі автомобіля (а.с.120-124, т.1).

З доданого до листа Дарницького районного управління ГУ ДСНС України у м.Києві за №22/1151 від 08.05.2018 звіту головного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Дарницького району м.Києва про причину виникнення пожежі вбачається, що ймовірною причиною пожежі, яка сталася 03.03.2018 за адресою: АДРЕСА_1, в автомобілі Toyota Rav4, д.н.з. НОМЕР_1 є виникнення «аварійних режимів» роботи в електричній проводці автомобіля (а.с.96, т.1).

Відповідно до Висновку експерта №11-1/192 від 07.06.2018, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного експертного криміналістичного центру Погребним С.В., за результатами проведеної судової експертизи матеріалів, речовин і виробів, в рамках кримінального провадження ЄРДР №0002212 від 14.03.2018, на наданих на дослідження фрагментах марлевої тканини слідів нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів не виявлено (а.с.151-155, т.1).

Також, згідно із наданим Київським науково-дослідним експертним криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справи України Висновком судового експерта №14-105 від 03.08.2018, за результатами проведеної пожежно-технічної експертизи в рамках кримінального провадження ЄРДР № 0002212 від 14.03.2018, осередок пожежі знаходився в автомобілі Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 , а саме в зоні, яка включає в себе частину моторного відсіку, розташовану ближче до салону та передню частину салону. Причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів (гумові патрубки та/або ізоляція електричних проводів та/або корпус панелі приладів, тощо), в зоні осередку пожежі, внаслідок теплової або електричної енергії (електрична дуга) на них, у результаті виникнення короткого замикання електричних проводів електромережі автомобіля (а.с.130-150, т.1).

Отже, наданими в ході розгляду справи судом першої інстанції доказами було підтверджено дійсну причину виникнення 03.03.2018 на паркінгу займання автомобіля позивача.

Згідно наявної в матеріалах справи копії листа начальника СВ Дарницького УП ГУНП у м.Києві П`ятниківського О.А. вбачається, що після повного та всебічного розслідування кримінального провадження №0002212 від 25.08.2018 слідчим Колошею Ю.А. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.221, т.1).

Так, звертаючись до суду із даним позовом до відповідача про стягнення завданих збитків, що полягали у знищенні внаслідок пожежі транспортного засобу позивача - Toyota Rav4, д.н.з. НОМЕР_1 , позивач посилався саме на положення ст.ст.1166, 1187 ЦК України, як на правову підставу для покладення на ПАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва - 2» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - діяльності останнього, що пов`язане з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, а також допущеної відповідачем протиправної бездіяльності щодо неналежного вжиття в приміщення парковки всіх необхідних протипожежних заходів, спрямованих на збереження транспортного засобу позивача, який знаходився у нього на зберігання.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Даною нормою передбачено, що відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність усіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.

Встановлені у статті 1166 ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК України, тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами і юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення.

Тобто, частина перша статті 1166 ЦК України містить пряму вказівку на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

За правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 4, 5, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених ст. 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пред`явивши до ПрАТ «КПШБ-2» позов, ОСОБА_1 посилався на те, що у відповідача виник обов`язок із відшкодування шкоди, внаслідок здійснення ним діяльності, пов`язаної зі зберіганням транспортних засобів, що є джерелом підвищеної небезпеки.

Також, як вбачається з поданих до суду першої інстанції заяв по суті справи, позивач стверджував про існування між ним та відповідачем правовідносин із зберігання останнім транспортного засобу позивача на парковці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов того висновку, що на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем відповідного договору щодо надання послуг зі зберігання автомобіля позивача та/або користування паркомісцем, ОСОБА_1 належних та допустимих доказів надано не було.

Даний висновок суду колегія суддів вважає таким, що повністю відповідає обставинам справи, у сукупності до окремих положень норм матеріального права, а також наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на таке.

Так, зі змісту вимог ст.ст. 936, 942, 977 ЦК України вбачається, що правовідносини з приводу зберігання майна виникають на підставі договору, закону, статуту інших законодавчих актів.

Як визначено положеннями ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Згідно зі ст.977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Організація та порядок надання послуг щодо збереження транспортних засобів на автостоянках передбачений «Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках», які затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №115 (далі - Правила).

Пунктом 12 Правил передбачено, що під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому.

Володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком.

Згідно з п.15 Правил, плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека.

Відповідно до п.27 Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою даної норми, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених ст.ст.937, 942, 977 ЦК України вимог щодо письмової форми договору зберігання транспортного засобу, суд першої інстанції зробив вірні висновки, що на підтвердження наявності договірних відносин вищевказаного характеру, позивач не надав будь-яких доказів прийняття автомобіля на зберігання - розписки, перепустки, квитанції чи іншого документа, виданого та підписаного зберігачем, який би свідчив про укладення між сторонами договору зберігання та прийняття автомобіля на стоянку.

При цьому, в ході перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення, так і не знайшли свого підтвердження посилання позивача на укладання із відповідачем договору оренди спірного паркомісця, який за твердженнями останнього був знищений разом з автомобілем під час пожежі 03.03.2018, так як за змістом встановленої типової форми даної угоди про оренду паркомісця (на який також посилався позивач), передбачається здійснення орендарем орендної плати у безготівковій формі. Письмових доказів здійснення позивачем на користь відповідача будь-яких проплат за оренду паркомісця надано не було.

Одночасно, місцевий суд слушно звернув вагу на те, що ПАТ «КПШБ-2» є забудовником об`єкту нерухомості - багатоповерхового паркінгу за вказаною адресою. Права на зазначене паркомісце на підставі Договору про участь у ФФБ від 16.01.2018, серія та № 954 м/м Додаткової угоди до договору про участь у ФФБ виду «А» № 954 м/м (Додаток № 2) належать ТОВ « Фінансова компанія «КПШБ-2».

29.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісця № НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ « Фінансова компанія «КПШБ-2».

З огляду на викладене вбачалось, що станом на день виникнення пожежі майнові права на паркомісце №143 за вищевказаною адресою належали ТОВ «Фінансова компанія «КПШБ-2», однак право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстроване не було, що виключає можливість передачі паркомісця у користування позивачу за відповідним договором.

Отже, враховуючи той факт, що позивачем не було доведено наявності виникнення між ним там відповідачем правовідносин щодо зберігання автомобіля позивача, а також беручи до уваги ту обставину, що майну позивача заподіяно шкоду внаслідок виникнення короткого замикання електричних проводів електромережі саме його автомобіля, а не у результаті неналежного здійснення відповідачем будь-якої діяльності зі збереження, утримання або використання транспортного засобу, що у контексті ст.1187 ЦК України може розцінюватися як діяльність, яка створює підвищену небезпеку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.1187 ЦК України та покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню збитків, завданих на думку позивача таким джерелом підвищеної небезпеки. Суд дійшов вірного висновку про відмову в позові, оскільки судом не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача, які б підлягали судовому захисту.

Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у позові у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог, встановлених ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона відповідача понесла і очікує понести, у зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, складають 8640 грн.

До закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції представником відповідача були надані докази, що обґрунтовують розмір понесених відповідачем судових витрат, зокрема надано докази оплати ПАТ «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва - 2» на рахунок АО «Юрдана» 8640 грн. за надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом Київським апеляційним судом цієї справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 14 травня 2019 року.

Як зазначено у додатковій угоді №2 від 01.04.2019 до Договору про надання правової допомоги №06/2-14 від 18.09.2014, відповідач та АО «Юрдана» погодили вартість правничої допомоги, виходячи з погодинної ставки надання правової допомоги у розмірі 2160 грн. з урахуванням ПДВ, за одну годину роботи фахівця адвокатського об`єднання. Вартість правової допомоги Об`єднання наданої відповідачу визначається в кожному конкретному випадку за домовленістю сторін в актах приймання-передачі наданих послуг та/або на підставі звітів про виконані роботи.

Згідно наданих суду копій акту №5 прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2019 та звіту про надані юридичні послуги за липень 2019 року, АО «Юрдана» надало відповідачу на виконання умов укладеного договору правничу допомогу у справі в суді апеляційної інстанції а саме: 1 годину здійсненого правового аналізу змісту апеляційної скарги; 2,5 години здійсненої підготовки та направлення відзиву на апеляційну скаргу; 0,5 годин за підготовку та направлення клопотання про розгляд питання щодо винесення окремої ухвали.

Таким чином, погоджений із відповідачем тариф 2160 грн. за 1 (одну) робочу годину є співмірним зі складністю справи даної категорії.

На підставі зазначеного, колегія суддів доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача фактично понесених останнім судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у суді апеляційної скарги в загальному розмірі 8640 грн., на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із залишенням без задоволення апеляційної скарги позивача рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 14 травня 2019 року.

Суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали у зв`язку з наданням суду позивачем недопустимого доказу, оскільки суд взяв до уваги дані справи про те, що даний доказ позивачеві не видавався, дослідження спеціалістом не проводилось. Зазначені обставини було враховано судом при ухваленні рішення по справі, такий недопустимий доказ не здійснив негативного впливу на висновки суду викладені у його рішенні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Комплексне підприємство широкопрофільного будівництва - 2» (ідентифікаційний код юридичної особи - 32306302, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Тампере, 13-Б) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8640 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова суду складена 18.09.2019.

Судді:

Л.Д. Поливач

Ю.О. Матвієнко

О.І. Шкоріна