Справа № 521/8508/18
Провадження № 2др/521/23/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

при секретарі Кіліян О.В.

за участі сторін:

представника заявника ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 521/8508/18 за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, Головного управління національної поліції в Одеській області, треті особи Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі про відшкодування шкоди, завданої рішеннями органу досудового слідства,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про ухвалення додаткового рішення про врахування постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2017 року як належний та достовірний письмовий доказ у справі та, з урахуванням остаточної дати закриття кримінального поровадення, перерахувати розмір моральної шкоди по цивільній справі №521/8508/18 за

позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, Головного управління національної поліції в Одеській області, треті особи Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі про відшкодування шкоди, завданої рішеннями органу досудового слідства.

Заяву заявником обґрунтовано тим, що Малиновським районним судом міста Одеси 23 березня 2019 року ухвалено рішення у справі №521/8508/18, яким позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 , на відшкодування моральної шкоди 110445,40 грн., на відшкодування судових витрат (матеріальну шкоду) - в розмірі 10900 грн.

На думку заявника, в описовій частині рішення, судом зазначено, що прокурором Поліш Д.О., за результатами вивчення матеріалів досудового розслідування, 24 квітня 2017 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутності складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, тобто за реабілітуючими підставами, але досліджена також в судовому засіданні, копія постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2017 року.

Заявник вважає, що судом не було враховано доказу - постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2017 року, що, на думку заявника, призвело до не виконання судом засад цивільного судочинства.

На підставі зазначеного, представник ОСОБА_3 , просив суд про ухвалення додаткового рішення про врахування постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2017 року як належний та достовірний письмовий доказ у справі та, з урахуванням остаточної дати закриття кримінального поровадення, перерахувати розмір моральної шкоди по цивільній справі №521/8508/18.

Жодних розрахунків при цьому, представником заявника до заяви до суду не було долучено.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити заяву, пояснивши, що дійсно позивачці по справі було вручено Постанову про закриття кримінального провадження від 25.04.2017 року. Пізніше, їй стало відомо, що відомості про закриття кримінального провадження від 25.04.2017 року, не внесено до ЄРДР, про що свідчить довідка від управління інформаційно-аналітичної підтримки.

Після вказаного, їй стало відомо, що було внесено до ЄРДР, відомості про закриття кримінального провадження не від 25.04.2017 року, а від 29.06.2017 року і тоді ж вона отримала ще одну постанову, з тим же текстом про закриття кримінального провадження, але дата в ній була вказана інша, а саме: 29.06.2017 року і було вказано інше прізвище співробітника прокуратури, яким постановлено постанову.

В судовому засіданні представник відповідача, просив суд відмовити в задоволенні заяви, оскільки судом, при ухваленні рішення, на думку представника відповідача було вирішено всі питання, які було постановлено перед судом у позовних вимогах позивача. Чому саме є дві постанови з одним і тим же текстом, але з різними датами їх ухвалення і з зазначенням в них різних прізвищ співробітників прокуратури, які приймали постанову у справі, пояснити не зміг.

Інформація, що постанова від 25.04.2019 року, була скасована, відсутня.

Вивчивши зміст поданої до суду заяви представника ОСОБА_3 , в якій він просив суд про ухвалення додаткового рішення про врахування постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2017 року як належний та достовірний письмовий доказ у справі та, з урахуванням остаточної дати закриття кримінального поровадення, перерахувати розмір моральної шкоди по цивільній справі №521/8508/18, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається з тексту поданої заяви про ухвалення додаткового рішення, в ній відсутня конкретика вимог про ухвалення додаткового рішення та відсутні будь-які розрахунки, тобто, невідомо, яку саме суму представник позивача вважав за необхідне стягнути за додатковим рішенням суду.

Не було конкретизовано представником позивача ці вимоги і в судовому засіданні, під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Також, і в судовому засіданні під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, представником заявниці не було надано жодних розрахунків.

В провадженні суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_3 , про стягнення моральної шкоди, у сумі 750 тисяч гривень.

При цьому, ні позивачем, ні представником позивача до суду не було надано жодних розрахунків та доказів, чому саме позивач та її представник вважали за необхідне стягнути саме таку суму.

Незважаючи на те, що законодавцем встановлено, що позивач повинен надати розрахунки та докази разом з позовною заявою до суду, але таких розрахунків до позову ні позивачем, ні її представником не було своєчасно надано.

Судом неодноразово відкладався розгляд справи, у зв`язку чим у представника позивача було більш, ніж достатньо часу надати до суду свої розрахунки щодо об`єктивності стягнення, заявленої у позовних вимогах, суми, але незважаючи на вказане, представником позивача не було надано жодних розрахунків, на підтвердження заявлених вимог.

Під час розгляду справи, судом, що не заперечуться ні позивачем, ні відповідачем, було вивчено матеріали справи та надана їм належна оцінка при ухваленні рішення у справі.

Враховуючи надані сторонами докази у справі та правову позицію Верховного Суду, Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 110445,40 грн., на відшкодування судових витрат, в розмірі 10900 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав, суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).

При ухвалені рішення, суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України.

Виходячи з стистемного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що дійсно до позовної заяви позивачем було долучено дві постанови Одеської місцевої прокуратури № 2 від 25.04.2017 року та постанова від 29.06.2017 року, про закриття кримінального провадження.

Текст вказаних постанов повністю співпадає, лише в постанові від 25.04.2017 року (а.с.4-5), вказано, що її постановив прокурор Поліш Д.О., а в постанові від 29.06.2017 року (а.с.19-20), вказано, що її постановив прокурор Сафік Р.Т.

Доказів того, що первинна постанова була скасовна, учасниками справи до суду не було надано.

Чому саме один і той же текст постанови було постановлено двічі: 25.04.2017 року (а.с.4-5), прокурором Поліш Д.О. і 29.06.2017 року (а.с.19-20), прокурором Сафік Р.Т., учасниками справи до суду доказів не надали.

Позивачкою до суду також не надано доказів про те, яким саме чином вплинуло на її моральний стан те, що, отримавши постанову від 25.04.2017 року про закриття кримінального провадження, вона пізніше дізналася, що відомості про закриття кримінального провадження від 25.04.2017 року, не було внесено до ЄРДР, а було внесено до ЄРДР, відомості про закриття кримінального провадження від 29.06.2017 року і вказану постанову від 29.06.2017 року, вона також отримала пізніше.

Таким чином, суд дійшов висновку саме про те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було закрито постановою від 25.04.2017 року, яку отримала позивачка, доказів щодо погіршення морального стану позивачки з 25.04.2017 року до 29.06.2017 року, не надано.

Поява двох ідентичних постанов прокуратури, з різними датами ухвалення, може свідчити про неналежний контроль за розслідуванням кримінальних справ в прокуратурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене та те, що суд ухвалив рішення, у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, в межах заявлених вимог, у відповідності з діючим законодавством, а також те, що зазначена у заяві вимога про ухвадлення додаткового рішення, не є підставою для винесення додаткового рішення, в розумінні ст.270 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 258-260, 270 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про врахування постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2017 року як належний та достовірний письмовий доказ у справі та, з урахуванням остаточної дати закриття кримінального провадення, перерахувати розмір моральної шкоди по цивільній справі №521/8508/18 за позовом ОСОБА_3 до держави Україна в особі державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, Головного управління національної поліції в Одеській області, треті особи Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі про відшкодування шкоди, завданої рішеннями органу досудового слідства, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 353, 355 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 02 серпня 2019 року.

Суддя: Н.В. Мирончук

02.08.19