АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/210/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 310010000 Яценко Г. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Яценко Г.М., у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що 17 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис 51.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину : доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалося, вони стали віддалятися один від одного , а повага і любов зникли.

Крім того, з січня 2018 року шлюбні стосунки між ними припинені і з того періоду вони не ведуть спільне господарство, а в березні 2018 року відповідач переїхала проживати до своєї матері.

Після розірвання шлюбу дитина повинна проживати з позивачем.

Збереження сім'ї не можливе.

З таких підстав ОСОБА_6 просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_5, який зареєстрований 17 вересня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис 51.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу - задоволено.

Ухвалено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що був зареєстрований 17 вересня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 51 - розірвати.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. та судові витрати у розмірі 1 500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати в частині стягнення судових витрат як незаконне, висновки суду не відповідають обставинам справи та постановлене з неповним з'ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд при стягненні судових витрат не врахував, що вона подавала зустрічну позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, суд незаконно роз'єднав подані до суду позови, винним у розірванні шлюбу є позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах:

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, разом з тим просив стягнути із відповідача судові витрати.

В запереченні на позовну заяву ОСОБА_5 визнала позов та не заперечувала проти задоволення вимог про розірвання шлюбу та просила визначити місце проживання дитини разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги обґрунтовані і відповідач їх визнала.

Також було вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 оскаржує рішення суду лише в частині судових витрат, тому рішення суду про розірвання шлюбу не переглядається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для компенсації понесених позивачем витрат на правничу допомогу та судового збору.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Також витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч.ч, 4,5,6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_8, який діє на підставі ордера серії ЧК № 66883 від 28 березня 2018 року було 28 березня 2018 року укладено договір про представництво в цивільному процесі, відповідно до умов якого клієнт доручає адвокату за плату (гонорар) надання правничої допомоги при розгляді справи в суді першої інстанції за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу ( а/с 8).

Відповідно додаткової угоди до договору про представництво в цивільному процесі, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за надання правничої допомоги по підготовці позовної заяви та участь у судовому розгляді справи клієнт зобов'язаний здійснити попередню часткову сплату представнику гонорар в розмірі 1 500 грн. із розрахунку 500 грн. за годину роботи.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, попередня часткова сплата гонорару ОСОБА_8 за надану ним правничу допомогу станом на момент подачі позовної заяви становить 1 500 грн.

Підтвердженням сплати ОСОБА_6 гонорару в сумі 1 500 грн. адвокатові ОСОБА_9 підтверджується квитанцією № 11 до прибуткового касового ордеру ( а/с 12).

Враховуючи вищенаведене та долучені до позовної заяви договір про представництво інтересів, додаткова угода, попередній розрахунок та квитанція №11 відповідно до з ч. 3 ст. 137 ЦПК України є належним доказом, який підтверджує надання адвокатом ОСОБА_8 позивачу послуг з надання правничої допомоги.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні не заявляла клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Також ОСОБА_5 не довела не співмірність витрат на правничу допомогу.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом не було взято до уваги, що було подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини, яку спочатку було об'єднано із справою про розірвання шлюбу в одне провадження, а в подальшому було роз'єднано, вона також є позивачем, тому судові витрати відшкодовуються сторонами відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України не може бути взято до уваги.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом першої інстанції розглянуто справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу за результатами якого, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено повністю і відповідач не підлягає до категорії осіб звільнений від сплати судового збору передбаченого Законом України «Про судовий збір», тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з неї на користь позивача судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини в даній справі не розглядалися, поскільки вказані справи ухвалою Лисянського районного суду м.Черкаси від 20 листопада 2018 року роз'єднано в окремі провадження і вказану справу виділено у самостійне провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

Інших підстав для скасування судового рішення в апеляційній скарзі не наведено.

В суд апеляційної інстанції позивач надав додаткову угоду, укладену між ним і адвокатом про виплату гонорару за участь у підготовці і ведення справи в апеляційному суді та належний розрахунок витрат, квитанцію про сплату коштів.

Тому із відповідачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 900 грн. на підставі ст. ст. 137, 141, п.п. «в» п.4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2018 року залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрати на правничу допомогу 900 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2019 року.

Судді: