Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 552/8445/17

провадження № 61-46542св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Супрунівська сільська рада Полтавського району Полтавської області,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 липня 2018 року у складі судді Потетій А. Г. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Бондаревської С. М., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року Супрунівська сільська рада Полтавського району Полтавської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення орендної плати та пені.

Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2007 року між Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області та приватним підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, згідно із яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове, платне користування земельну ділянку площею 0,097 га для комерційного використання під розміщення та обслуговування кафе, яка знаходиться у АДРЕСА_1. 12 серпня 2014 року було здійснено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2

Зазначало, що ОСОБА_2 умови вказаного договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01 липня 2017 року його заборгованість сільською радою за використання орендованої земельної ділянки складає 22 733,21 грн.

19 травня 2017 року сільська рада звернулася до орендаря з проханням погасити заборгованість за користування земельною ділянкою, проте станом на день подачі позову до суду заборгованість з орендної плати орендарем погашена не була. Окрім того, у зв`язку з простроченням сплати орендної плати з відповідача підлягає до стягнення пеня.

Ураховуючи наведене, Супрунівська сільська рада Полтавського району Полтавської області просила суд: розірвати договір оренди земельної ділянки площею 0,097 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, від 19 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області; стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою у розмірі 22 733,21 грн та пеню в розмірі 11 867,86 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 липня 2018 року позов Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 0.097 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, від 19 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Супурнівської сільської ради Полтавського району заборгованість за договором оренди від 19 липня 2007 року за користування земельною ділянкою комерційного призначення площею 0.097 га, яка знаходиться в селі Супрунівка, Полтавського району, Полтавської області в розмірі 21 733,21 грн орендної плати та пеню в розмірі 11 867,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Супрунівської сільської ради Полтавського району 3 368,95 грн сплачених позивачем судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору оренди землі він підлягає розірванню зі стягненням з ОСОБА_2 на користь сільської ради суми боргу, яка підлягає зменшенню на ту суму, яка погашена відповідачем та відповідно зменшення пені за несвоєчасне погашення заборгованості у процентному співвідношенні до суми боргу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 липня 2018 року змінено в частині стягнення пені.

Зменшено суму пені, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Супрунівської сільської ради Полтавського району з 11 867,86 грн до 11 345, 92 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

При цьому, районним судом не було здійснено перерахунок суми пені відповідно до зменшеної суми боргу, тому апеляційний суд змінив його рішення у цій частині.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди надали неправильну праву оцінку наданим позивачем доказам. Вважає, що доказів наявності у нього заборгованості з орендної плати надано не було.

Зазначає, що незважаючи на часткове задоволення позову, суди стягнули з нього судові витрати у повному обсязі, не зменшивши їх пропорційно до задоволених позовних вимог.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року Супрунівська сільська рада Полтавського району Полтавської області подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вказує на те, що її доводи є безпідставними, так як він не виконував свого обов`язку щодо сплати орендної плати за землю належним чином, тому суди правильно вирішили справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 липня 2007 року між Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди землі.

Згідно із пунктом 1 вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку для комерційного використання під розміщення та обслуговування кафе, яка знаходиться в АДРЕСА_1. В оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,097 га, у тому числі землі рілля - 0,097га (пункт 2 договору) на термін 25 років (пункт 9 договору).

Пунктом 31 договору оренди від 19 липня 2007 року визначено, що до обов`язків орендаря, зокрема, віднесено своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

12 серпня 2014 року було здійснено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за № 3011863.

Рішенням тридцятої сесії Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області сьомого скликання від 15 червня 2017 року «Про заборгованість щодо орендної плати ОСОБА_2 » зобов`язано ОСОБА_2 терміново сплатити заборгованість по орендній платі за орендовану земельну ділянку комерційного використання у АДРЕСА_2 площею 0,0970 га, договір оренди № 05 від 19 липня 2007 року. У разі несплати сільській раді визначено звертатись до суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають не повністю.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17.

Встановивши, що ОСОБА_2 не виконував належним чином своїх зобов`язань щодо оплати орендної плати за договором оренди землі від 19 липня 2007 року, що є істотним порушенням договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що вказаний договір підлягає розірванню зі стягненням з ОСОБА_2 на користь сільської ради суми боргу, яка підлягає зменшенню на ту суму, яка погашена відповідачем та, відповідно, зменшення пені за несвоєчасне погашення заборгованості у процентному співвідношенні до суми боргу.

При цьому, встановивши, що судом першої інстанції не було здійснено перерахунок суми пені відповідно до зменшеної суми боргу, апеляційний суд змінив рішення суду у цій частині.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду по суті спору, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, яке було залишене без змін апеляційним судом, оскільки з ОСОБА_2 на користь Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області було стягнуто надмірний розмір (3 368,95 грн) судового збору, враховуючи наступне.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому, з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно із частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час подання позовної заяви, тобто на 01 січня 2017 році, складав 1 600 грн, то ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області складала 3 200 грн (1 600 грн за вимогу майнового характеру (у розмірі 34 601,07 грн) + 1 600 грн за вимогу не майнового характеру).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Оскільки, суди попередніх інстанцій задовольнили вимогу сільської ради немайнового характеру та вимогу майнового характеру частково у розмірі 33 079,13 грн, тобто на 95,6 % від ціни позову, то з ОСОБА_2 підлягали стягненню судові витрати на користь позивача у розмірі 3 129,6 грн (1 600 + 1529,6).

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно та ухвалені правильні по суті спору судові рішення, але допущено неправильне застосування норм ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» щодо розподілу судових витрат між сторонами, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у відповідній частині з ухваленням нового рішення у цій частині.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року у частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області судові витрати за сплату судового збору у розмірі 3 129 гривень 60 копійок.

В іншій частині заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 липня 2018 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк