Постанова

Іменем України

11 вересня 2019 року

м. Київ

справа №280/89/18

провадження №61-44238св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Житомирської області від 02 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Микитюк О. Ю., Миніч Т. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі - УВД ФССУ у Житомирській області, виконавча дирекція), третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила: визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки начальника УВД ФСС України в Житомирській області від 19 грудня 2017 року №425 про звільнення її з посади; поновити на роботі в Коростишівському відділенні УВД ФСС України у Житомирській області; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день поновлення на роботі.

2. Позовна заява мотивовано тим, що з 01 серпня 2017 року позивач обіймала посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення УВД ФСС України у Житомирській області в порядку переведення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Коростишівському районі Житомирської області.

3. 26 жовтня 2017 року позивача попередили про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці, зокрема, системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу та найменування посади, які вступають в дію з 01 січня 2018 року, а також про можливе майбутнє звільнення.

4. 20 грудня 2017 року позивач отримала повідомлення про те, що її посада скорочується, вакантні посади відповідно до її фаху відсутні, а тому вона підлягає звільненню відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року.

5. Наказом в.о. начальника УВД ФСС у Житомирській області від 19 грудня

2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року. З даним наказом позивач була ознайомлена 22 грудня 2017 року.

6. Позивач посилається на те, що при її звільненні не були дотримані встановлені законодавством гарантії прав працівників та вимоги до процедури такого звільнення, а саме: пункти 3 та 10 частини другої статті 42 КЗпП України.

7. Також указує на те, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової організації, членом якої вона є.

8. Зазначила, що не була запрошена на засідання профспілкового комітету для розгляду питання про її звільнення, призначене на 22 грудня 2017 року. Профспілковим комітетом надано згоду на її звільнення з ініціативи уповноваженого органу. Наголошує на тому, що має переважне право на залишення на роботі, оскільки до настання пенсійного віку їй залишилося 2 роки та 5 місяців, а також вона майже 9 років ефективно виконувала свою роботу, порушення трудової дисципліни не допускала та має безперервний стаж з 2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2018 року у складі судді Василенка Р. О. позов задоволено.

10. Визнано незаконним та скасовано наказ в. о. начальника УВД ВСС України в Житомирській області від 19 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення УВД ФСС України у Житомирській області.

11. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності-заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення УВД ФСС України у Житомирській області

з 30 грудня 2017 року.

12. Стягнуто з УВД ФССУ у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день постановлення рішення в сумі 37 404 грн. Вирішено питання судових витрат.

13. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у жовтні 2017 року позивач була повідомлена про зміну істотних умов праці та про можливе звільнення на підставі статті 32 КЗпП України, яка передбачає припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, а фактично була звільнена у зв`язку із скороченням чисельності штату та працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, без дотримання вимог статті 49-2 КЗпП України щодо повідомлення позивача за два місяці про її звільнення, що свідчить про незаконність звільнення працівника, наявність правових підстав для поновлення на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

14. Постановою апеляційного суду Житомирської області від 02 серпня

2018 року апеляційну скаргу УВД ФСС України у Житомирській області задоволено частково. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2018 року скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

15. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення УВД ФСС у Житомирській області з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року.

16. Стягнуто з УВД ФСС України у Житомирській області на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у

розмірі 18 182,50 грн. У задоволені іншої частини вимог відмовлено.

17. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади (штату працівників) позивач була попереджена лише 20 грудня 2017 року, після отримання листа від 19 грудня 2017 року і саме з цього часу почався перебіг двомісячного строку персонального попередження працівника про наступне вивільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, який передбачений частиною першою статті 49-2 КЗпП України.

18. Посада, яку займала позивач, була одна та такої посади у новому штатному розписі не передбачалося, а тому відповідачем не порушені вимоги статті 42 КЗпП України.

19. Посада головного спеціаліста з бухгалтерських та фінансових питань з`явилася після 01 січня 2018 року, а тому її не можна вважати вакантною у розумінні частини третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки на момент попередження позивача такої посади ще не існувало, бо вона з`явилася лише після 01 січня 2018 року, а дата затвердження нового штатного розпису не змінює висновків суду першої інстанції. Отже, дотримані відповідачем й положення закону щодо пропонування вакантних посад.

20. Звільнення позивача відбулось за згодою профспілкового органу на її звільнення. Відсутність згоди профкому на час видачі наказу про звільнення, недотримання профспілковим комітетом порядку розгляду питання не тягне визнання в цілому наказу про звільнення незаконним та його скасування.

21. Установивши, що під час звільнення позивача роботодавцем не додержано лише строк попередження позивача про наступне звільнення, апеляційний суд змінив дату звільнення ОСОБА_1 з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року (20 грудня 2017 року + 2 місяці), та стягнув на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 січня 2018 року по 20 лютого 2018 року в сумі 18 182,50 грн (35 робочих днів Х 519,50 грн середньоденна заробітна плата).

22. Правових підстав для поновлення позивача на роботі судом апеляційної інстанції не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23. У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом порушено норми статті 49-2 КЗпП України, яка встановлює порядок вивільнення працівників, та статті 42 КЗпП України, яка передбачає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

25. Заявник зазначає, що апеляційний суд проігнорував ту обставину, що позивачу взагалі не пропонувались вакантні посади з нового штатного розпису, вже затвердженого відповідачем 31 жовтня 2017 року, при цьому дати введення в дію цей штатний розпис не містить. Доказів того, що позивач відмовилась від переведення на одну з посад за новим штатним розписом, матеріали справи не містять. Відповідач не довів відсутність у нього можливості перевести позивача на одну з цих посад. В день звільнення позивача відбулось переведення інших п`ятьох працівників відділення на нові посади за новим штатним розписом. Відповідач мав можливість і повинен був запропонувати позивачу роботу на одній з посад згідно нового штатного розпису.

26. У відповідача була можливість перевести позивача на іншу посаду за новим штатним розписом і таким чином залишити на роботі, з урахуванням наявного стажу, кваліфікації, продуктивності праці та передпенсійного віку.

27. Разом з тим, апеляційний суд фактично проігнорував значення вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки дозволив роботодавцю не дотримуватись строків попередження працівника про майбутнє звільнення в зв`язку із скороченням його посади, на другий день після звільнення вводити в штат нові посади і приймати на роботу нових працівників, при цьому право звільненого працівника на залишення на роботі не дотримується і залишилось в даному випадку судом незахищеним.

Доводи інших учасників справи

28. У відзивах на касаційну скаргу, відповідач Управління ВД ФСС України у Житомирській області та третя особа ОСОБА_2 , заперечують проти доводів касаційної скарги позивача та просять залишити без змін прийняту апеляційним судом постанову, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

29. Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

30. Ухвалою Верховного Суду 28 серпня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31. Наказом від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 з 01 серпня 2017 року була прийнята в порядку переведення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Коростишівському районі Житомирської області на посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності заступників головного бухгалтера Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області.

32. 24 жовтня 2017 року УВД ФССУ у Житомирській області видано наказ «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці».

33. Вказаним наказом, зобов`язано відділ кадрів до 01 листопада 2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління виконавчої дирекції фонду. Начальникам відділень управлінь управління виконавчої дирекції фонду до 27 жовтня

2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень.

34. 26 жовтня 2017 року позивач отримала попередження від 25 жовтня

2017 року про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять

в дію з 01 серпня 2018 року та про можливе майбутнє звільнення.

35. Листом від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що відповідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01 січня 2018 року, посада, яку позивач обіймає, скорочується. Вакантні посади відповідно до її фаху відсутні. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 підлягає звільненню згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року з виплатою згідно

зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

36. Наказом від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена з посади у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

37. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

38. Касаційна скарга підлягає частково задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

39. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

40. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

41. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

42. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

43. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

44. Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилалася на незаконність її звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України

45. Положеннями частини четвертої статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

46. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

47. Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

48. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП Українивизначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

49. Відповідно до статті 49-2КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

50. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

51. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

52. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

53. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

54. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

55. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

56. З обставин справи, встановлених судом, слідує, що позивач ОСОБА_1 обіймала посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності заступників головного бухгалтера Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області. Роботодавець повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01 січня 2018 року посада, яку позивач обіймає, скорочується. Вакантні посади відповідно до її фаху відсутні. У зв`язку з чим ОСОБА_1 підлягає звільненню згідно пункту статті 40 КЗпП України.

57. Апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення позивача у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту статті 40 КЗпП України відбулось з дотриманням норм трудового законодавства, а недодержання роботодавцем лише строку попередження про наступне звільнення є підставою для зміни дати звільнення з 29 грудня 2017 року

на 20 лютого 2018 року (20 грудня 2017 року + 2 місяці).

58. Апеляційним судом проаналізовані штатні розписи, які діяли як до 01 січня 2018 року так і після зазначеної дати.

59. Так, відповідно до штатного розпису, який діяв до 01 січня 2018 року, до штату працівників Коростишівського відділення Управління ВД ФСС України у Житомирській області входило 10 посад. Відділ бухгалтерського обліку та звітності налічував чотири посади: начальника відділу - головного бухгалтера, заступника начальника відділу-заступника головного бухгалтера, головного спеціаліста та спеціаліста 1 категорії. Позивач обіймала посаду заступника начальника відділу - заступник головного бухгалтера.

60. Згідно нового штатного розпису, який почав діяти з 01 січня 2018 року, до штату відділення входить шість посад. Відділу бухгалтерського обліку та звітності не існує та у штаті одна посада головного спеціаліста з бухгалтерських та фінансових питань.

61. Апеляційний суд, встановивши, що посада, яку займала позивач, була одна та такої посади у новому штатному розписі не передбачалося, а посада головного спеціаліста з бухгалтерських та фінансових питань з`явилася після 01 січня 2018 року, дійшов висновку про відсутність порушень з боку роботодавця вимог трудового законодавства при скороченні.

62. Урахувавши, що позивач про своє звільнення була попереджена

лише 20 грудня 2017 року, коли одержала лист від 19 грудня 2017 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме з цього часу почався перебіг двомісячного строку персонального попередження працівника про наступне вивільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, який передбачений частиною першою статті 49-2 КЗпП України.

63. Разом із тим, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою той факт, що звільнення працівника за пунктом 1 статі 40 КЗпП України вважається таким, що проведено з дотриманням норм трудового законодавства, зокрема, у тому разі, коли працівникові було запропоновано всі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві і які існували на день звільнення працівника.

64. Разом із тим, зміст рішення суду апеляційної інстанції не свідчить про дослідження судом апеляційної інстанції штатного розпису з моменту отримання позивачем попередження - 20 грудня 2017 року, наявність вакантних посад на день звільнення позивача, а саме - 20 лютого 2018 року та відмову позивача від всіх вакансій, що існували на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

65. У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

66. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

67. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову апеляційного суду Житомирської області від 02 серпня 2018 року скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська