КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року м. Київ

Справа №761/17420/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/9353/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Пономаренко Н.В. 26 квітня 2019 року у місті Києві, за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Ухвала суду мотивована тим, що заявлені вимоги ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відсторонення від виконання посадових обов`язків, а також про відшкодуваня у зв'язку із цим моральної шкоди, пов'язане із проходженням публічної служби, а тому позов слід розглядати за правилами адміністративного судочинства в порядку, визначеному КАС України.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_3 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність ухвали, як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той спір, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій та із приводу публічної служби. Вказує на те, що предметом даної цивільної справи є не оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, а стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з відповідача. Тобто між позивачем та відповідачами існує спір, який виник з трудових правовідносин. Зазначені правовідносини, що існують між сторонами у даній справі, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контролюючих функцій відповідачем по відношенню до позивача, отже не є публічно-правовим спором, а тому мають розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказував на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дотримався всіх вимог матеріального та процесуального права, а доводи викладені в апеляційній скарзі вказаних висновків не спростовують. Враховуючи вищевикладене, просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач та його предчтавник - адвокат Бабич В.А. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача Борисевич Д .В. просив відхилити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно із ч.5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року у справі №810/115/18 позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України про звільнення із посади державної служби директора Департаменту інформаційних технологій ОСОБА_2 ; поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Департаменту інформаційних технологій; стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

На адресу Шевченківського районного суду м. Києва 24 квітня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 серпня 2018 року рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 , визнано наказ про звільнення незаконним, поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вказане рішення суду залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року. Оскільки за результатами вказаної вище адміністративної справи позивач не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, то ДФС України зобов`язана оплатити на його користь розмір середнього заробітку за час відсторонення від виконання посадових обов`язків у період з 30 травня 2017 року по 30 серпня 2017 року. Також вказував на те, що ДФС України зобов`язана здійснити на користь позивача оплату за час вимушеного прогулу у період з 01 серпня 2018 року по 26 листопада 2018 року. Та у зв`язку із тривалістю заподіяних йому страждань, переживань та незручностей та характеру дій відповідача, що тривалий час не здійснював сплату належних йому платежів просив суд стягнути моральну шкоду.

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_5 перебував на публічній службі і його вимоги про поновлення на роботі були розглянуті адміністративним судом. А отже

позовні вимоги про стягнення з ДФС України середнього заробітку за час відсторонення від виконання посадових обов`язків та за час вимушеного прогулу, і стягнення моральної шкоди також пов`язані з проходженням позивачем публічної служби. Тому даний спір носить ознаки публічно-правового, що відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то їх розгляд має здійснюватися адміністративним судом, оскільки вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (ч. 5 ст. 21 КАС України).

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що вказаний спір, стосується проходження позивачем публічної служби, і на нього згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, поширюється юрисдикція адміністративних судів. А відтак, спростовуються доводи позивача про те, що спір, що виник між позивачем та відповідачем є трудовим спором.

Вказаний висновок ґрунтується, зокрема, на висновках Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 686/13410/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що наведенні позивачем доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм процесуального права, які привели до неправильного вирішення питання.

За наведених обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження відповідають вимогам чинного процесуального законодавства.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367,374,375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року.