Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 280/1813/14-ц

провадження № 61-26671св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,
учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року у складі судді Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 289/33-305 у розмірі 120 315,35 дол. США, що в еквіваленті станом на 11 липня 2017 року становить 3 128 680,36 грн та пеню в сумі 97 975,39 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 28 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 15 серпня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 15 серпня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити апеляційну скаргу для розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що розмір судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції складав 3 654,00 грн, що відповідало вимогам Закону України «Про судовий збір» у редакції 2014 року. При поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідач керувався пунктом 6 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції 2017 року, яким визначено, що при поданні апеляційної скарги сплачується судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Визначений апеляційним судом судовий збір у розмірі 53 239,82 грн є помилковим та суперечить вимогам законодавства України.

У листопаді 2017 року від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , уяких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін ухвалу суду апеляційної інстанції, зазначаючи, що відповідач при подачі апеляційної скарги взагалі не сплатив судовий збір, обмежившись клопотанням про зменшення розміру судового збору до 1 000,00 грн.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню із таких підстав.

Нормативно-правове обґрунтування

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Однією із закріплених у наведеній нормі гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Забезпечення такого права в національному законодавстві випливає із положень Конституції України.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 23 жовтня 2013 року, яка була чинною на час подання позовної заяви), ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 08 липня 2017 року, яка була чинною на час подання відповідачем апеляційної скарги), ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Висновки Верховного Суду

Таким чином, ставку судового збору у розмірі 110% за подання відповідачем апеляційної скарги необхідно розраховувати виходячи зі ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви у 2014 році відповідно до Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 23 жовтня 2013 року). Отже розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги становив: 3 654 грн ? 110% = 4019,4 грн.

Розраховуючи судовий збір, суд апеляційної інстанції помилково застосував редакцію Закону України «Про судовий збір», яка діяла на момент збільшення позовних вимог у 2016 році, для визначення розміру судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви.

Враховуючи наведене, ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 15 серпня 2017 року про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 для сплати судового збору у розмірі 53 239,82 грн постановлена при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволені клопотання про зменшення розміру судового збору, хоча визначений розмір судового збору є очевидно значним, апеляційний суд виходив із того, що заявником не надано доказів, які б свідчили про його скрутний матеріальний стан.

Такий висновок не відповідає матеріалам, долученим до апеляційної скарги, оскільки у своєму клопотання ОСОБА_1 посилався на те, що він є інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності (копія посвідчення долучена).

Проте, цим обставинам суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволення клопотання про зменшення розміру судового збору, оцінки не надав. При недостатності документів, які підтверджують майновий стан заявника, суд не позбавлений можливості залишити апеляційну скаргу без руху, в тому числі для надання документів, які підтверджують майновий стан заявника, що надасть можливість вирішити питання щодо обґрунтованості заяви (клопотання) про зменшення суми судового збору.

З урахуванням наведеного, ухвала Апеляційного суду Житомирської області суду від 18 вересня 2017 року про повернення апеляційної скарги заявнику не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 рокускасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик