ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3744/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2129/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник позивача Марченко О.А.

представник відповідача ОСОБА_1

представник третьої особи Задорожна ОСОБА_2 .

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року, ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено - дата не вказана

та на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2019 року про виправлення описки, постановлену суддею Турченко Т.В., повний текст ухвали складено дата не вказана

у справі за позовом заступника прокурора Полтавської області до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року заступник прокурора Полтавської області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 03.11.2015 року до прокуратури Полтавської області надійшло звернення головного лікаря ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева Погорілка О.В. щодо можливих шахрайських дій відносно нерухомого майна ОСОБА_4 , 1967 р.н., мешканця АДРЕСА_1 , який перебував на стаціонарному лікуванні в ПОКВПЛ ім. О.Ф.Мальцева у період часу з 15.04.2014 року по 23.10.2015 рік з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Як вбачається з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2015 року була набута у власність квартира АДРЕСА_2 . Вищевказаний договір укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у приміщенні приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. Крім того, згідно даного договору вбачається, що ОСОБА_6 даний об`єкт нерухомості належав на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.12.1995 року відділом приватизації житла Управління житлово-комунального господарства м. Полтави. Водночас, за матеріалами Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 року реєстрація квартири АДРЕСА_2 проведена 20.02.1991 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Полтавської міської Ради народних депутатів №422 від 20.02.1991 року та її власником є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є матір`ю ОСОБА_4 . Відомості щодо переходу права власності на дану квартиру станом на 11.12.2015 рік відсутні. Згідно актового запису про смерть ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її син ОСОБА_4 зареєстрований за вказаною адресою з 10.04.1993 року. На момент укладення правочину з реєстрації не знятий та є фактичним власником квартири. Крім того, було встановлено, що за весь час перебування у ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева ОСОБА_4 самостійно або зі сторонніми особами без супроводу працівників лікарні закладу не залишав, а тому 12.08.2015 року не міг бути присутнім при укладенні та реєстрації вказаної угоди. Окрім цього, при госпіталізації до лікувального закладу ОСОБА_4 мав пошкоджений паспорт, у зв`язку з чим працівниками лікувального закладу документи, необхідні для встановлення паспорту, були передані до Київського РВВС м. Полтави 13.10.2015 року. Враховуючи те, що ОСОБА_5 власником житла не є, а, отже, не мав права на укладення указаного правочину, а також те, що ОСОБА_4 не знав і не міг знати про вибуття майна із його законного володіння, просили суд договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 12 серпня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року позов задоволено.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 12 серпня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. визнано недійсним.

Скасовано державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2019 року заяву КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева» про виправлення описки задоволено.

Виправлено описку в рішенні Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Полтавської області до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зазначено реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 10773238.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що станом на 31.12.2012р. реєстрація квартири АДРЕСА_2 проведена 20.02.1991 р. на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Полтавської міської Ради народних депутатів № 422 від 20.02.1991 року, за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості щодо переходу права власності на дану квартиру станом на 11.12.2015 рік відсутні. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та була матір`ю ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_4 зареєстрований за вказаною адресою з 10.04.1993 року, на момент укладення правочину з реєстрації не був знятий, тому він є фактичним власником житла. При госпіталізації до лікувального закладу ОСОБА_4 мав пошкоджений паспорт, у зв`язку з чим працівниками лікувального закладу документи, необхідні для поновлення паспорту, були передані до Київського РВВС м. Полтави 13.10.2015 року. Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Договір купівлі-продажу від 12.08.2015 року квартири АДРЕСА_2 всупереч актів цивільного законодавства був укладений від імені продавця ОСОБА_5 , який не є власником квартири, та відповідно, не мав права розпоряджатися майном. Волі власника спірної квартири ОСОБА_4 на відчуження квартири не було, квартира вибула з володіння не з його волі, тому вимоги щодо скасування державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 є обгрунтованими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення та ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував того, що позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення даної справи, оскільки заступник прокурора звернувся до суду з позовом в інтересах недієздатної особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який за рішенням суду є підопічним ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева в особі головного лікаря Погорілка О.В. Законний представник самостійно здійснює процесуальні права та обов`язки сторони чи третьої особи, яку він представляє, діючи в її інтересах. Якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє, суд може залучити до участі у справі відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Заступник прокурора не обгрунтував право на відповідний позов, поданий в інтересах недієздатного громадянина, хоча повинен був навести такі обставини, а суд першої інстанції не перевірив причини, які перешкоджали захисту його інтересів законним представником, і які є підстави для звернення заступника прокурора до суд. Суд першої інстанції не врахував, що саме опікун повинен захищати права, свободи та інтереси осіб під час розгляду та вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що законний представник ОСОБА_4 - ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева був третьою особою. Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Суд першої інстанції не врахував положення зазначених правових норм, не врахував також матеріалів справи при встановленні статусу заступника прокурора у справі. Оскільки з матеріалів позову вбачається, що заступник прокурора звернувся в суд як законний представник, виконував при цьому субсидіарну роль, замінюючи законного представника. Суд першої інстанції, задовольнивши заяву третьої особи про виправлення описки у рішенні, не перевірив зміст рішення, заявлені позовні вимоги і фактично змінив зміст рішення всупереч вимогам ст. 269 ЦПК України та п.19 постанови ПВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14. Оскільки вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність. Саме зміст мотивувальної і резолютивної частин рішення суду першої інстанції і свідчить про те, що суд першої інстанції фактично змінив зміст судового рішення. На час вирішення спору суду першої інстанції було достовірно відомі відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , проте жодного документу судом на відому суду адресу не було направлено. Суд першої інстанції не врахував, що у матеріалах справи відсутній вирок суду , який встановлював би наявність факту підроблення офіційного документу договору купівлі-продажу. Внесення договору до Державного реєстру підтверджує той факт, що його підроблено не було. Дії ОСОБА_3 під час придбання квартири були добросовісними, у чому було допущено порушення прав та законних інтересів позивача матеріали позову не містять. Судом першої інстанції не враховано того, що відповідно до норм Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року лише до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, права власності на об`єкт незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводилось БТІ, створеними до набрання чинності новою редакцією Закону та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відомості ПБТІ «Інвентаризатор» станом на 11.12.2015 р. не можуть бути належними доказами наявності або відсутності переходу прав власності на дану квартиру починаючи з 01.01.2013 р. За змістом договору купівлі-продажу п.1.2. об`єкт нерухомості належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.12.1995 р. Відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства м. Полтава, за змістом п.1.1. цього договору об`єкт нерухомості зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 01. Судом першої інстанції не зроблено висновку та не дано оцінку вказаним обставинам, зокрема також тому, що вказана реєстрація не скасована та не є предметом оскарження. У матеріалах справи відсутні відомості, що підтверджують факт смерті ОСОБА_7 та її родинних відносин з ОСОБА_4 та прийняття ним спадщини. Суд першої інстанцїі виходив з того, що оскільки ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 10.04.1993 року, на момент укладення правочину з реєстрації не був знятий, тому він є фактичним власником житла. Таке твердження суду першої інстанції є припущенням, а доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом першої інстанції не з`ясовано чи заводилась спадкова справа щодо майна ОСОБА_8 та чи не залишала вона на випадок своєї смерті заповіту. Матеріалами справи підтверджується, що власником спірної квартири є саме ОСОБА_5 , що підтверджується п.1.1. спірного договору, за змістом якого об`єкт нерухомості зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 01, жодних відомостей про те, що цей запис скасовано матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять жодного доказу про те, що свідоцтво про право власності на житло, видане 01.12.1995 року Відділом приватизації житла управлінням житлово-комунального господарства м. Полтава ОСОБА_5 , визнане незаконним. Також відсутні докази того, що відбулося припинення права власності ОСОБА_5 на підставі вказаного свідоцтва, що підлягає державній реєстрації органом державної реєстрації речових прав, до компетенції якого відноситься видача витягів з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивач не доводив права власності на квартиру ОСОБА_4 , висновки суду першої інстанції зроблено без врахування роз`яснень даних у п.22, 23 ППВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». За їх змістом, якщо майно за відплатним договором придбане в особи яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача. Якщо у такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст. 387,388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до ст. 387 ЦК України та ч.3 ст. 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 27.10.2015 року до заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_9 А. звернувся головний лікар ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева ОСОБА_10 . з заявою щодо можливих шахрайських дій відносно нерухомого майна ОСОБА_4 , 1967 року народження, мешканця АДРЕСА_1 , який перебував на стаціонарному лікуванні в ПОКВПЛ ім. О.Ф. Мальцева у період часу з 15.04.2014 року по 23.10.2015 рік з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром (а.с. 7-9).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на об`єкт нерухомого майна вбачається, що 12.08.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який укладений між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) (а.с. 10-14).

Згідно п.1.2, договору купівлі-продажу вищевказаної квартири об`єкт нерухомості належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 07.12.1995 року Відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства м. Полтава (а.с. 21-24). Даний факт також підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 07.12.1995 року (а.с. 25).

Також судом встановлено, що за фактом підроблення офіційного документа, а саме договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 12.08.2015 року, порушено кримінальне провадження, передбачене ч.1 ст.358 КК України та 26.11.2015 року внесено до ЄРДР за №0000381 (а.с. 15).

Згідно листа директора ПБТІ «Інвентаризатор» ОСОБА_11 №11387 від 11.12.2015 р. за матеріалами Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 р. реєстрація квартири АДРЕСА_2 проведена 20.02.1991 року на підставі свідоцтва про право власності (а.с. 20), виданого виконавчим комітетом Полтавської міської Ради народних депутатів №422 від 20.02.1991 року, за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості щодо переходу права власності на дану квартиру станом на 11.12.2015 рік відсутні (а.с. 19).

Власник квартири ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та була матір`ю ОСОБА_4 .

Син ОСОБА_4 зареєстрований за вказаною адресою з 10.04.1993 року. На момент укладення правочину з реєстрації не був знятий, тому він є фактичним власником житла.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.02.2016 року визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , недієздатним та встановлено над ним опіку та призначено його опікуном головного лікаря ПОКПЛ ім. О.Ф. ОСОБА_12 Погорілка ОСОБА_13 (а.с. 48).

У період укладення договору купівлі-продажу від 12.08.2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15.04.2014 р. по 23.10.2015 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева (а.с. 90).

Згідно доповідної від 12.09.2016 року, виданої в.о. зав. 3-б відділення ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева ОСОБА_14 І.В., ОСОБА_15 . ОСОБА_16 за весь час перебування у відділенні самостійно або зі сторонніми особами без супроводу працівників лікарні закладу не залишав (а.с. 91).

При госпіталізації до лікувального закладу ОСОБА_4 мав пошкоджений паспорт, у зв`язку з чим працівниками лікувального закладу документи, необхідні для поновлення паспорту, були передані до Київського РВВС м. Полтави 13.10.2015 року.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 12.08. 2015 року, недійсним та скасування державної реєстрації в «Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно…» на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 .

По справі вбачається, що 12.08.2015 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за ціною 269 600,00 грн., який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. (а.с. 21-24).

Зі змісту договору вбачається, що продавцю ОСОБА_5 вказана квартира належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане 07.12.1995 року Відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства м. Полтави.

На а.с. 25 міститься ксерокопія свідоцтва про право власності на житло, видане 07.12.1995 р. Відділом приватизації управління житлово-комунального господарства, яке посвідчує, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , свідоцтво видане згідно розпорядження від 07.12.1995 р. за №1478.

Згідно ч.1,3,5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, договір купівлі-продажу спірної квартири є двостороннім, відплатним. У разі пред`явлення вимоги про визнання його недійсним, то така вимога пред`являється до сторін договору, проте, позов у даній справі пред`явлено лише до сторони покупця спірної квартири ОСОБА_3 , позов до продавця квартири ОСОБА_5 прокурором не пред`являвся.

У позовні заяві вказано, що позов пред`явлено на поновлення прав власника ОСОБА_4 , що «договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 12.08.2015 р. має бути визнаний судом недійсним, оскільки вона відчужена поза волею власника ОСОБА_4 , який не знав і не міг знати про вибуття майна із його незаконного володіння», тобто, ОСОБА_5 не є власником квартири, а отже не мав права на укладення цього правочину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не є стороною договору купівлі-продажу квартири і даним рішенням суду не відновлено його право на неї, хоча у позові зазначається, що він пред`явлений в інтересах ОСОБА_4

Якщо припускати, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 своєї матері ОСОБА_8 її син ОСОБА_4 був зареєстрований у спірній квартирі, то він фактично прийняв спадщину після смерті матері, але у даній справі вимоги про визнання свідоцтва про право власності на житло, видане 07.12.1995 року Відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства м. Полтави, на ім`я продавця ОСОБА_5 , не заявлялися. Крім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження факту реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_4 на день смерті його матері ОСОБА_8 , не надано належних та допустимих доказів щодо їх родинних відносин (свідоцтво про смерть ОСОБА_8 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 ), не надано доказів чи відкривалася спадкова справа за фактом смерті ОСОБА_8 , чи подавалися спадкоємцями заяви про прийняття спадщини, не встановлено чи не залишила померла ОСОБА_17 заповіт на випадок своєї смерті.

У позові після вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним прокурор просив скасувати державну реєстрацію в «Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно…» щодо об`єкта нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 . Не зрозуміло, чи ця вимога про скасування державної реєстрації заявлялася як наслідок задоволення вимоги про визнання вказаного правочину недійсним, чи окрема вимога, чи у порядку реституції. Ця вимога ним не конкретизована, реституція передбачає повернення сторін правочину у попередній стан, який існував до його укладення, ухвалою суду про виправлення описки у рішенні суду вирішено питання про скасування реєстраційного номеру, за яким значилося свідоцтво про право власності на житло на ім`я ОСОБА_5 , що не є реституцією, вимоги щодо недійсності вказаного свідоцтва не заявлялися.

Вирішуючи заяву третьої особи КП «ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» про виправлення описок у рішенні суду (а.с. 111), ухвалою суду від 25.02.2019 р. (а.с. 115) виправлена описка у рішенні суду шляхом зазначення в абзаці резолютивної частини рішення про скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, реєстраційний номер нерухомого майна 01, номер запису про право власності 10773238. Вказаний реєстраційний номер нерухомого майна 01 є реєстраційним номером, під яким зареєстровано спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно свідоцтвапро право власності на житло, видане 07.12.1995 року Відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства м. Полтави, на ім`я продавця ОСОБА_5 , проте, це свідоцтво не було предметом спору, крім цього, по справі не вбачається, що це за номер запису про право власності 10773238, не відомо за ким зареєстровано під цим номером право власності і коли, ухвала суду про виправлення описки у рішенні суду постановлена майже через 2,6 роки після його ухвалення.

Згідно п.п. 1,7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Підстави визнання правочинів недійсними визначені відповідними нормами ЦК України. У даній справі прокурор як підставу позову зазначаєте, що квартира відчужена поза волею власника ОСОБА_4 , який не знав і не міг знати про її вибуття із його законного володіння, ОСОБА_5 власником житла не є, а отже не мав права на укладення цього правочину. Прокурором у позові не зазначена норма матеріального права, на підставі якої даний правочин підлягає визнанню недійсним.

Згідно п. 5 вказаної постанови Пленуму вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Згідно п. 22 вказаної постанови Пленуму, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

По даній справі вбачається, що прокурором неправильно обраний спосіб захисту права власності, що у даному випадку є підставою для відмови у позові, оскільки, як вказує прокурор, ОСОБА_5 не є власником квартири, тому власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Крім цього, вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.02.2016 року визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , недієздатним та встановлено над ним опіку та призначено його опікуном головного лікаря ПОКПЛ ім. О.Ф. ОСОБА_12 Погорілка ОСОБА_13 .

Згідно ч. 4 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Тобто, на вказану особу за законом покладено обов`язок вживати заходи у разі порушення цивільних прав та інтересів підопічного ОСОБА_4 , на що апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу, проте, третьою особою у справі прокурор визначив ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева.

Згідно ч. 1,2,4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у редакції від 12.05.2016 р., яка діяла на час пред`явлення позову, та яка регламентує представництвоінтересів громадянина або держави в суді, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор не обгрунтував та не підтвердив наявність підстав для представництва у суді інтересів ОСОБА_4 . Сам факт звернення головного лікаря ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева Погорілка О.В. з листом до прокуратури для вжиття заходів для прокурорського реагування від можливих шахрайських дій відносно майна ОСОБА_4 не є підставою для звернення прокурора з даним позовом, оскільки опікун зобов`язанийвживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. По справі не вбачається, що для опікуна існували перешкоди для звернення до суду з позовом в інтересах підопічного ОСОБА_4 та не зрозуміло чому опікун самостійно не звернувся до суду з цим позовом, прокурором не обгрунтовано, чому опікун, якому законом надано право захищати права, свободи такої особи, не здійснює або неналежним чином здійснює її захист. З урахуванням викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Також підлягає скасуванню ухвала Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2019 року, якою виправлено описки у рішенні суду від 27 вересня 2016 року, як похідна від вказаного рішення.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Згідно п.1,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,- П О С Т А Н О В И В: Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року та ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позову заступника прокурора Полтавської області до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено 31 липня 2019 року. СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов