Справа № 266/4605/17
Провадженя№ 2/266/78/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.02.2019 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:
головуючого-судді - Курбанової Н.М.,
при секретарі - Макогон С.Б.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,-
Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного сумісного майна подружжя.
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з 13 вересня 2008 року вона з відповідачем ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 16.11.2016р. Питання про поділ майна не вирішувалось, оскільки між ними на той час не виникало майнового спору. Приблизно в 2010-2011роках ними був придбаний легковий автомобіль «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, який був зареєстрований на імя відповідача. На початку листопада 2017 року їй стало відомо, що відповідач переоформив право власності на вказаний автомобіль на іншу особу. Вона своєї згоди на розпорядження, відчуження автомобіля, який є їх спільної власністю не надавала, і відповідач до неї з таким проханням не звертався. З урахуванням ціни, за яку був проданий автомобіль «Тоуоtа Саmrу», 2004 року випуску і відповідної комплектації, з оголошень на сайті автопродажів в Україні, вона визначила вартість спірного майна у розмірі 8000 доларів США, що відповідає курсу НБУ на день підготовки позову 8000*26,96грн.= 215180,00грн, тобто вартість Ѕ частки спірного майна, який є обєктом спільної сумісної власності, складає 107590,00грн., яку вона просить стягнути з відповідача на її користь в рахунок поділу спільного майна подружжя, також просить стягнути судові витрати з відповідача на її користь.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.03.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано з територіального сервісного центру № НОМЕР_2 України відомості про наявність у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, транспортних засобів.
17.04.2018 року до суду надійшла відповідь з територіального сервісного центру № НОМЕР_2 України на виконання ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.03.2018 року.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 01.06.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Зобовязано Територіальний сервісний центр № 1441 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області МВС України надати суду відомості, а саме: за ким на теперішній час, з якого часу та на якій підставі зареєстровано автомобіль Тоуоtа Саmrу, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_4, та надати належним чином завірені копії облікових документів на транспортні засоби.
09.07.2018 року до суду надійшла відповідь з територіального сервісного центру № НОМЕР_2 України на виконання ухвали Приморського районного суду м.Маріуполя від 01.06.2018 року.
10 вересня 2018 року до суду надійшов письмовий відзив відповідача на позовну заяву.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.09.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Зобовязано Територіальний сервісний центр № 1441 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області МВС України надати суду відомості, а саме: Чи був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, який мешкав за адресою: м.Маріуполь, вул. Новоросійська, б. 16 кв. 208, легковий автомобіль «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1? Якщо так, то з якого часу та по який час транспортний засіб було зареєстровано на його ім'я та на підставі яких правочинів була здійснена його реєстрація на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, та зняття з реєстраційного обліку?
23.10.2018 року до суду надійшла відповідь з територіального сервісного центру № НОМЕР_2 України на виконання ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.09.2018 року.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2 від вартості спірного автомобіля в розмірі 211051,72грн., визначену на підставі висновку експерта, а саме 105525,86 грн. Пояснив, що в 2008 році ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4, у період шлюбу в 2011 році вони придбали автомобіль «Тоуоtа», сумісно його використовували, пізніше подружжя розпалося, а відповідач продовжував користувався спірним автомобілем. У 2017 році позивачка дізналася, що відповідач продав зазначений автомобіль, згідно оцінки експерта автотехніка вартість автомобіля, який був обєктом спільної сумісної власності подружжя, склала 211051,72грн., тому просив стягнути половину його вартості на користь позивачки, уточнений позов просив задовольнити.
Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.
Однак, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку, лише на ім'я одного з подружжя, не спростовує презумпції належності вищевказаного майна до спільної сумісної власності подружжя.
Отже, сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу.
Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівні.
Як роз'яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму ВСУ визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_4, 01.02.1977р.н., та ОСОБА_6, 19.01.1984р.н., якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «Лебединська», в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 13 вересня 2008 року уклали шлюб, актовий запис № 530 (а.с. 7).
Згідно з рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя № 266/4307/16-ц від 16.11.2016р. шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили. Під час розгляду даної справи спору про поділ майна не виникало (а.с. 8).
Рішенням суду від 16.11.2016р. встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені у вересні 2016 року. Зазначений позивачем факт визнав і відповідач. Обставини, встановлені рішенням суду, є преюдиціальними при розгляді зазначеної справи, в сенсі статті 82 ЦПК України, тому при вирішенні зазначеного спору суд бере їх за основу.

Судом також встановлено, що згідно з повідомленням територіального сервісного центру № НОМЕР_2 України від 20.09.2018р. № 31/5-1441-6395, за період перебування сторін у шлюбі, ними був придбаний легковий автомобіль «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, який був зареєстрований на імя відповідача, на підставі довідки-рахунок КІМ 456769 від 18.01.2011р., виданої ТОВ «Донецька автомобільна компанія» 10.03.2011р. 11.11.2016р. вказаний автомобіль був перереєстрований на нового власника по договору купівлі-продажу 1441/2016/182776 від 11.11.2016р. (а.с. 98 ).

Згідно довідки територіального сервісного центру № НОМЕР_2 України від 22.12.2018р. № 31/5-1441-12701, вартість легкового автомобіля «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, згідно договору купівлі-продажу від 11.11.2016р. № 1441/2016/182776, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складає 30000,00грн. (а.с. 106).

Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу автомобіль «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, то він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що на момент продажу автомобіля 11.11.2016р., сторони фактично припинили шлюбні стосунки, тому суд не може погодитися з доводами відповідача, що кошти, отримані від продажу автомобіля, отримані на спільні потреби сім'ї та погашення боргів. Крім того, на обґрунтування таких заперечень відповідачем належних доказів суду не надано.

Також суд не може погодитися з доводами позивача, який вважав доведеною вартість спірного майна автомобіля в розмірі 215180,00грн., враховуючи середню ціну на інтернет сайтах, так як і на думку суду, це не є належним доказам по справі, в сенсі ст. 77 ЦПК України (а.с. 10).

Не відповідає вимогам щодо визнання доказів належними та допустимими в порядку, визначеному ст. 77, 78 ЦПК України і висновок спеціаліста Хартинова, який визнав середню вартість спірного автомобіля в розмірі 211051,72грн., т.я. сам автомобіль не оглядався та цей висновок ґрунтується на припущеннях(а.с. 99-102).

Крім того, зазначений висновок спростовується і показами свідка ОСОБА_5, діагностичним актом до договору-підряду, в якому зазначено пошкодження автомобіля та необхідні ремонтні роботи, які не були враховані спеціалістом при наданні інформації про вартість цього автомобіля та які не спростовані позивачкою в ході слухання справи.

В той самий час суд визнає належним та допустимим доказом підтвердженим територіальним сервісним центром № НОМЕР_2 України вартість проданого автомобіля «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 30000,00 грн., т.я. зазначений договір позивачем не оспорений та доказів щодо його невідповідності вимогам закону суду не надано.

У звязку з вищевикладеним, суд покладає зазначений доказ в основу рішення.

Таким чином, Ѕ частка автомобіля «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, який продано 11.11.2016р. складає 15000,00грн.

Інших доказів щодо спростування вказаної вартості транспортного засобу позивачкою та її представником не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки спірний автомобіль не може бути поділений в натурі, т.я. він проданий відповідачем без відома та згоди позивачки, коштів від продажу якого не були спрямовані на інтереси та потреби сім'ї, а позивачкою заявлені вимоги щодо стягнення саме компенсації вартості автомобіля, та відповідачем позовні вимоги в частині стягнення компенсації в сумі 15000,00грн. визнані, а тому суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнає обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 легковий автомобіль «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1, та стягує з відповідача на користь позивачки в рахунок компенсації 1/2 частки від вартості проданого спірного автомобіля «Тоуоtа Саmrу», а саме 15000,00 грн.

Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Судом встановлено, що позивачкою було заявлено вимогу майнового характеру (про поділ спільного майна подружжя).

За вимогу майнового характеру позивачкою при поданні позову, як фізичною особою було сплачено судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідало нормам ст.4 ЗУ «Про судовий збір» , і розмір якого вона визначила від заявленої ціни позову у сумі 1075,90грн.

Вимоги позивача задоволено судом частково, визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль та стягнути з ОСОБА_4 на її користь в рахунок компенсації 1/2 частки від вартості проданого автомобіля 15000, 00 грн., а тому враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за майнові вимоги пропорційно до задоволених вимог, а саме 150 грн. 63 коп. (14% від загальної стягнутої суми, 1075,90:100%*14,00%=150,63 )

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 легковий автомобіль «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації 1/2 частки від вартості проданого спільного сумісного майна автомобіля «Тоуоtа Саmrу», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року випуску, 15000 (пятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 150 (сто п'ятдесят) грн. 63 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 18.02.2019 року.

Суддя: Курбанова Н. М.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_5, 87553, АДРЕСА_1

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, АДРЕСА_2