Справа № 2-475/1989
Провадження № 2-зз/204/18/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Стрежнєві Г.Д.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м.Дніпро цивільну справу за клопотанням ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2019 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було подано клопотання ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 27 лютого 1989 року по справі № 2-475 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_2 (далі - Заявник) до ОСОБА_3 про визнання порядку користуванням будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок була винесена ухвала про накладення арешту на нерухоме майно: будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . На підставі вищевказаної ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було накладено обтяження на будинок АДРЕСА_1 , у вигляді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3747581. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (дата формування Витягу: 02.07.2019), обтяження зареєстроване 18.09.2006 року, заявник: Обласний державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області. Заявнику невідомо за яких саме обставин було накладено арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 02.07.2019 року заявником була подана заява до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з проханням видати копію ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.1989 року по справі №2-475. Натомість, замість ухвали від 27.02.1989 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська була видана заявнику ухвала від 23.10.1989 року, справа №2-475, про укладення мирової угоди між заявником та ОСОБА_3 . Відповідно до змісту мирової угоди, сторони дійшли до згоди, що будинок АДРЕСА_1 повністю буде належати заявнику як особиста власність останнього, натомість заявник зобов`язується до 04.11.1989 року передати ОСОБА_4 (представнику ОСОБА_3 ) 2750 руб. компенсації за 1/2 частину будинку. Таким чином, залишається невідомим на підставі чого була винесена ухвала про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 . Власником спірного будинку на сьогодні є ОСОБА_4 , хоча за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська право власності було визнано за заявником. На даний час на належне заявнику майно безпідставно накладено арешт, чим порушено його майнові права щодо розпорядження своєю власністю. Заявник має на меті просити суд захистити своє порушене право розпорядження власністю шляхом постановлення рішення про скасування арешту.

Представник заявника у судовому засідання клопотання підтримав, просив задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в клопотанні.

Вислухавши думку представника заявника, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України, передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником надано відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких було накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі ухвали Суду Червоногвардійського району м. Дніпропетровська від 27.02.1989 року. Власником зазначеної квартири вказано ОСОБА_4 (арк.с.8).

У судовому засідання встановлено, що заявника відсутні докази, а саме ухвала Суду Червоногвардійського району м. Дніпропетровська від 27.02.1989 року, якою було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Доказів на підтвердження складності отримання зазначеної ухвали представником заявника надано не було.

Також, представник заявника у судовому засіданні зазначив, що не звертався з відповідною письмовою заявою до нотаріальної контори та(або) державної виконавчої служби для отримання необхідних документів по зазначеній справі. Клопотання про витребування доказів представником заявника подано не було.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Вказаною вище нормою процесуального права передбачений порядок скасування ухвали про забезпечення позову, відповідно до якої застосовані заходи можуть бути скасовані лише за заявою особи, щодо якої вжито заходи забезпечення позову.

За відсутності достатніх та допустимих доказів у суду відсутня можливість встановити факт чи дійсно заявник є особою до якої застосовані заходи забезпечення позову.

Таким чином, суд вважає, що підстави для задоволення клопотання відсутні, у зв`язку з чим приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81,158,31,317,321,391 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зняття арешту з майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар