Провадження 2/522/7288/19
УХВАЛА

про повернення позову

18 вересня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., дослідивши матеріали позовної заяви Заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду 10.09.2019 року надійшов позов Заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди та повернення майна.

Дослідивши матеріали позову суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, який законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Прокурор посилається на ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України, відповідно до яких підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, зокрема якщо захист цих інтересів неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, у зв`язку з чим прокурор вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

У своєму позові заступник військового прокурора Одеського гарнізону зазначає, що Міністерство оборони України є володільцем, розпорядником та законним користувачем будівлі «Будинок військового одягу» площею 117 кв.м., у тому числі підвальними приміщеннями даної будівлі, тим самим Міністерство оборони наділило Концерн «Військоторгсервіс» в особі філії «ОУВТ» правами щодо законного використання вказаного державного майна у відповідності до вимог законодавства, однак власник будівлі не надавав будь-яких повноважень чи згоди іншим стороннім особам, у тому числі ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 на використання будівлі чи підвальних приміщень. На даний час Міноборони та Концерн «Військоторгсервіс» в особі філії «ОУВТ» не можуть належним чином самостійно реалізувати належне їм право щодо використання вказаного підвального приміщення, яке перебуває як встановлено в Акті від 14.08.2019р. в користуванні ОСОБА_2 згідно договору оренди укладеного з ОСОБА_1 , а також не мають можливості передати вказане підвальне приміщення в користування іншій особі з метою отримання прибутку, так як, відповідачі не звільняють його вказуючи на наявність договору оренди від 14.05.2019 року як на підставу користування державним майном та за яким ще й сплачуються кошти не на користь позивача.

Також зазначено, що вказані в позові позивачі, в інтересах яких подається позов, на порушення вимог законодавства не вчиняють заходи представницького характеру з питань захисту інтересів держави та посилались на їх повідомлення прокурором про необхідність представництва військовою прокуратурою інтересів держави у формі звернення до суду. При цьому до позову додано копію листа військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України від 05.09.2019р. №4838 до Міністерства оборони України, проте доказів про його направлення та отримання не надано, а також про відмову вчиняти певні процесуальні дії. Також не надано звернення прокурора до іншого позивача, в інтересах якого подається позов, а саме до Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс».

У результаті неправомірних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та незаконного використання державного майна у власних цілях та інтересах, щомісячно держава не до отримує кошти за користування даними підвальними приміщеннями у сумі 10000 грн. Існуючий стан речей у свою чергу, призводить до порушення чинного законодавства та наносить значну шкоду державним інтересам, адже відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671, Міністерство оборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час а особливий період.

Разом з тим, частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Ч.4. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Аналогічною є Окрема думка Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Крата В. І. від 06 червня 2018 року по справі № 607/1557/17, провадження № 61-17407св18, ЄДРСРУ № 74659804).

Отже, таким чином дотримується принцип процесуальної рівності, який вимагає встановлення справедливого балансу інтересів сторін.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. У кожному такому випадку прокурор повинен обґрунтовано навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, в кожному випадку прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав такого представництва та надати докази на підтвердження того, що він попередньо повідомляв про це відповідні компетентні органи, які мали б самостійно захищати інтереси держави та попередив останніх про наслідки не виконання відповідних функцій.

Таким чином на думку суду, усупереч вимогам статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурором не надано достатньо доказів на підтвердження своєї позиції.

Згідно ч.3 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 цієї статті передбачено що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не мала права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, оскільки прокурором не обґрунтована підстава для представництва, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу (ч.6 ст. 186 ЦПК України).

У відповідності п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: повернення заяви або скарги.

Керуючись ст. 19, 60, 62, 64, 89, 95, 185-186, 260, 353-354 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди та повернення майна вважати неподаною та повернути позивачу.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м. Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Черняховського 6, , повернути Військовій прокуратурі Одеського гарнізону Підведеного регіону України, судовий збір у розмірі 3842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 копійок), який було сплачено на номер рахунку: №5008, отримувач: УК у м.Одесі/Приморський район/22030101, код 38016923, згідно платіжного доручення №894 від 03.09.2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.В. Домусчі