ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 2-28/2012-ц

провадження № 61-7524св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_5 , на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Перепелюк Л. М., Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовувало позов тим, що 9 серпня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № е/v062267, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 125 000 доларів США на 30 місяців з кінцевим строком повернення кредиту до 8 серпня 2011 року зі сплатою 16 процентів річних за його користування.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договори поруки із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Внаслідок несвоєчасного виконання боржником умов договору станом на 29 серпня 2011 року утворилась заборгованість, яка складається зі 114 673,86 доларів США заборгованості за кредитом, 155 961,38 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, 145 292,64 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, що становить заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 3 315 236,35 грн за курсом НБУ на момент розрахунку.

За таких обставин просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості у сумі 3 315 236,35 грн, відшкодувати судові витрати у сумі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 лютого 2012 року, ухваленим у складі судді Проскурняка І. Г., позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнено в солідарному порядку зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3 315 236,35 грн заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року, ухваленим за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 лютого 2012 року змінено.

Стягнено солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 114 673,86 доларів США заборгованості за кредитом; 155 961,38 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього 270 635,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 серпня 2011 року становить 2 157 172,30 грн, а також 955 164,14 грн пені.

Стягнено солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 114 673,86 доларів США заборгованості за кредитом; 155 961,38 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього 270 635,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 серпня 2011 року становить 2 157 172,30 грн, а також 955 164,14 грн пені.

Стягнено солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 114 673,86 доларів США заборгованості за кредитом; 155 961,38 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього 270 635,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 серпня 2011 року становить 2 157 172,30 грн, а також 955 164,14 грн пені.

Стягнено зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» по 425 грн на відшкодування сплати судового збору з кожного і по 30 грн на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення з кожного.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» до основного боржника та поручителів про стягнення заборгованості за договором кредиту № е/v062267 від 9 серпня 2006 року, проте не врахував, що відносно фізичних осіб - поручителів солідарна відповідальність за кожним договором поруки має місце окремо; порука ОСОБА_3 не є припиненою з огляду на строк дії договору; суд першої інстанції помилково стягнув з відповідачів пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у доларах США, тоді як пеня нараховується і стягується відповідно до вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору лише у національній валюті.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 через представника ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з нього заборгованості.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи заборгованість за кредитним договором у солідарному порядку з боржника та всіх поручителів, не взяв до уваги, що строк поруки припинився на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки порушення виконання зобов`язання допущено основним боржником з грудня 2006 року, а з позовом банк звернувся у вересні 2011 року.

Заперечення на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 20 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що 9 серпня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №е/v062267, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 125 000 доларів США на строк 30 місяців зі сплатою 16 процентів річних за його користування.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором ізОСОБА_3 укладено договір поруки.

Суди встановили, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов договору станом на 29 серпня 2011 року утворилась заборгованість за кредитом - 114 673,86 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 155 961,38 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 145 292,64 доларів США. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 415 927 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент розрахунку становить 3 315 236,35 грн.

Суди також встановили, що за умовами кредитного договору остаточний строк погашення заборгованості за договором вказано 8 серпня 2011 року.

За умовами договору поруки строк її дії визначений до повного виконання боржником умов кредитного договору; сторони дійшли згоди, що позовна давність, в межах якої сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого права, становить 5 років.

Матеріали справи не містять даних про те, що кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом звернення до боржника та поручителя із вимогою дострокового погашення заборгованості.

До суду з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 20 вересня 2011 року.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію вказаного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Зазначене положення при цьому не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

З огляду на викладені приписи порука є строковим зобов`язанням і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Переглядаючи справу, апеляційний суд виходив з того, що кінцевим терміном повернення кредиту згідно з пунктом 1.3 кредитного договору є 8 серпня 2011 року, даних про зміну кредитором строку виконання зобов`язання матеріали справи не містять, тому саме з вказаного часу обчислював встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред`явлення вимог до поручителя.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що, звернувшись 20 вересня 2011 року з позовом до поручителя про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» вчинив відповідні діїпротягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, тому підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

З таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань, позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців від дня настання строку погашення відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14.

Проте суд апеляційної інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, у зв`язку з чим не з`ясував, чи припинилась порука ОСОБА_3 за окремими платежами.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З урахуванням вказаних обставин апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав вважати припиненою поруку ОСОБА_3 щодо частини чергових платежів.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування апеляційним судом положень частини четвертої статті 559 ЦК України дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

За таких обставин оскаржуване у касаційному порядку рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 вважати законним і обґрунтованим не можна.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки апеляційною інстанцією не надано оцінки наявним у справі доказам та не встановлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене у справі судове рішення не можна вважати законними і обґрунтованими, тому відповідно до статті 411 ЦПК України таке судове рішення в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 підлягає скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить врахувати, що виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором визначено черговими платежами, встановити строк дії поруки ОСОБА_3 за кожним черговим платежем, надати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи в частині на новий розгляд до апеляційного суду, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Акціонерний банк «ПриватБанк» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник Г. І. Усик