Постанова

Іменем України

12 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 459/1381/18

провадження № 61-9328св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 .

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2018 року у складі судді: Новосада М. Д., та постанову Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної допомоги на утримання повнолітнього непрацездатного сина

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є особою з інвалідністю II групи безстроково, перебуває в скрутному матеріальному становищі та постійно хворіє. Його утриманням займається мати, однак цих коштів не вистачає. ОСОБА_2 є батьком позивача.

Позивач вказував, що хворіє на диспатичну кардіопатію-розчеплення передньої стулки мітрального клапана, патологія нирок, синдром Аарського і ММД у вигляді моторної недостатності та йому необхідні постійно кошти на лікування, влаштуватися на роботу немає змоги, його матеріальним утриманням займається лише мати, однак цих коштів не вистачає. Шлюб між батьками позивача розірвано. Відповідач жодних коштів на його утримання не надає.

ОСОБА_1 , з урахуванням збільшення позовних вимог, просив:

стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову допомогу на утримання в розмірі 1/4 частини від його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду пожиттєво.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 07 травня 2018 року. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідач є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачу встановлено II групу інвалідності з дитинства безстроково. Позивач отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства II групи у розмірі 1 452 грн, інших доходів не має. Матеріальну допомогу позивачу відповідач не надає. Відповідачу встановлено III групу інвалідності по професійному захворюванню безстроково, з 15 лютого 2009 року він не працює, у зв`язку з професійним захворюванням систематично проходить обстеження та лікування, має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_3 , 1938 року народження. ОСОБА_2 з 02 січня 2007 року перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного Фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком у розмірі 6 294,83 грн, також отримує з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м. Червонограда щомісячно страхові виплати. За період з квітня 2018 року по вересень 2018 року отримав 30 101,82 грн. страхових виплат. Тому виходячи з принципу справедливості та розумності, встановивши, що позивач потребує матеріальної допомоги у зв`язку зі станом здоров`я, яку має можливість надавати відповідачсуди частково задовольнили позов.

Аргументи учасників справи

У травні 2019 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року в якій просив оскаржені рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що не взято до уваги доводи відповідача про те, що останньому встановлено III групу інвалідності по професійному захворюванню безтерміново, з 15 лютого 2009 року відповідач не працює, у зв`язку з професійним захворюванням систематично проходить обстеження та лікування та має на утриманні непрацездатну матір 1938 р. н. та з ним проживає донька та внук, яких він також утримує. Відповідач ОСОБА_2 систематично надавав допомогу на утримування сина ОСОБА_1 до досягнення ним 23 років. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Зважаючи на той факт, що позивач отримує мінімальну суму визначену законодавством для забезпечення нормального функціонування організму людини (забезпечений прожитковим мінімумом), тому висновки суду щодо незадовільного матеріального стану ОСОБА_1 є не об`єктивними.

Вказує, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач звернувся з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження про стягнення аліментів в розмірі 1 000 грн. В подальшому з пропуском строків без відповідних поважних причин зі сторони позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, яка в порушення вимог закону прийнята судом до розгляду, незважаючи на те що подана після початку першого судового засідання, а отже така не могла прийматись та в межах такої не міг розглядатися спір.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 07 травня 2018 року, в іншій частині не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, відмовлено в зупиненні виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2018 року в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, в іншій частині зупинено виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати

У частині першій статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Суди встановили, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА №344378 від 06 вересня 2016 року ОСОБА_1 встановлена II група інвалідності безтерміново і він хворіє на диспатичну кардіопатію-розчеплення передньої стулки мітрального клапана, патологія нирок, синдром Аарського і ММД у вигляді моторної недостатності

Відповідно до довідки № 1787 від 29 вересня 2018 року ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства II групи у розмірі 1 452 грн, інших доходів не має та за станом здоров`я він позбавлений можливості працювати.

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю III групи по професійному захворюванню безтерміново, з 15 лютого 2009 року він не працює, у зв`язку з професійним захворюванням систематично проходить обстеження та лікування, має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_3 , 1938 року народження.

ОСОБА_2 з 02 січня 2007 року перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного Фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком у розмірі 6 294,83 грн., також отримує з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м.Червонограда щомісячно страхові виплати. За період з квітня 2018 року по вересень 2018 року отримав 30 101,82 грн страхових виплат, що вбачається з довідки про доходи №6-6850/6 від 25 жовтня 2018 року.

Суди встановили, що матеріальну допомогу позивачу відповідач не надає.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суди обґрунтовано частково задовольнили позов.

Аргумент касаційної скарги про те, що заява про збільшення позовних вимог, а саме стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, в порушення вимог закону прийнята судом до розгляду, незважаючи на те що подана після початку першого судового засідання, а отже така не могла прийматись та в межах такої не міг розглядатися спір, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У частині першій статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2018 року відкрито провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22 червня 2018 року о 09.20 год з повідомленням сторін. Заяву про збільшення позовних вимог позивачем подано 31 серпня 2018 року (а. с. 121). Клопотання про поновлення пропущеного строку подано 05 жовтня 2018 року. Протокольною ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2018 року задоволено клопотання та прийнято заяву про збільшення позовних вимог (а. с. 180).

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про незастосування судами висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, оскільки він був зроблений щодо застосування частини четвертої статті 75 СК України і у спорі між подружжям щодо стягнення аліментів на непрацездатну дружину.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 07 травня 2018 року, залишити без змін.

Поновити виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков