ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/2611/17

провадження № 22-ц/4809/1189/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Кіровоградобленерго» в особі структурного підрозділу Світловодський район електричних мереж,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ігнатенка Володимира Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2019 року у складі судді Гармаш Т.І. і

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» в особі структурного підрозділу Світловодський район електричних мереж та з урахуванням позовної заяви у новій редакції про уточнення позовних вимог просив визнати недійсним рішення комісії ПрАТ «Кіровоградобленерго», оформлене протоколом № 55/2016 від 08.09.2016 засідання комісії відповідача по розгляду акту № 004244 про порушення Правил користування електричною енергією від 17 червня 2016 року.

Позовна заява мотивована тим, що на адресу позивача 23.09.2016 надійшов лист Світловодського РЕМ ПрАТ «Кіровоградобленерго» з якого він дізнався, що відносно нього 17.06.2016 відповідачем був складений акт про порушення ПКЕЕН № 004244, який був розглянутий на засіданні комісії 08.09.2016.

За наслідками розгляду зазначеного акту було прийняте протокольне рішення про стягнення з нього збитків внаслідок порушення ПКЕЕН.

Згідно розрахунку сума збитків складає 10629,77 грн.

Позивач вважає, що з прийняттям оскаржуваного рішення між ним та відповідачем виникли правовідносини зобов`язального характеру, у яких він набув статусу боржника оскільки у нього, як у споживача виник обов`язок сплатити на користь відповідача протягом 10 днів з моменту отримання рахунку суму коштів, зазначену у розрахунку.

У відповідача відповідно виникло право вимагати сплатити ці кошти, а у разі їх несплати припинити постачання електричної енергії.

Звернення до суду саме з таким позовом, вважає ефективним способом захисту порушеного права, який є адекватним наявним обставинам.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2019року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі ухвали Світловодського міськрайонного суду від 17 січня 2005 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (т.1 а.с.47, 48).

Вказаний будинок забезпечувався електричною енергією на підставі договору про користування електричною енергією № 107279 від 5 квітня 2002 року, укладеного з попереднім власником житлового будинку ОСОБА_2 (т. 1 а.с.154-157).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 14.09.2016 та угоди про дострокове розірвання Договору про користування електричною енергією від 14.09.2016, договір про користування електричною енергією споживачем ОСОБА_2 достроково розірваний (т.1 а.с.158, 159).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявами про укладення з ним договору про користування електричною енергією (т.1 а.с.164, 167) на яку відповідач у листах від 15.09.2016 та від 29.09.2016 року повідомив, що готовий укласти з ним договір за умови надання документів, передбачених п. 3 Правил (т.1 а.с.165, 168).

Договір про користування електроенергією, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПрАТ " Кіровоградобленерго" укладений 04.05.2017 (т. 2 а.с.9-11).

Пунктом 7 Правил визначено, що для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об`єкт побутового споживача до електропостачання.

Позивач ОСОБА_1 вказаного обов`язку не виконав, договір про користування електричною енергією після набуття у власність будинку не уклав.

Побутовий споживач у розумінні пунку 2 Правил це фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником.

Проте, у широкому розумінні вказане поняття застосовується щодо осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання, а для визначення обсягу та обрахування вартості електричної енергії, яку особа споживала за відсутності укладеного договору, застосовуються положення Правил та Методики. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 травня 2011 року у справі № 3-38гс11.

З огляду на те, що ОСОБА_1 на час фіксування порушення Правил користування електричною енергією був фактичним споживачем електричної енергії як власник об`єкта постачання, незалежно від відсутності укладеного договору про постачання електричної енергії, у правовідносинах з електропостачальною організацією він мав статус «побутового споживача», відтак є належним позивачем за заявленими позовними вимогами.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Ігнатенко В.В. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд не взяв до уваги що вимоги до рішення № 55/2016 та розрахунку обсягу й вартості не облікованої електричної енергії насправді є, вони чіткі, конкретні та встановлені законодавством.

Під час складання розрахунку відповідач порушив вимоги п.53 ПКЕЕН, п.8 підрозділу 7 Розділу II Правил діловодства, оскільки розрахунок не підписаний всім складом комісії відповідача. Замість п`ятьох осіб, які підписали рішення № 55/2016, розрахунок підписаний всього двома особами, тобто не всіма особами, які відповідають за зміст документа.

Не підписання розрахунку всіма особами, є підставою вважати що такий документ не набув юридичної сили, а комісія не виконала вимоги п.53 ПКЕЕН.

Судом зазначено, що протокольне рішення №55/2016 прийняте з дотриманням вимог, передбачених абз.5 п.53 ПКЕЕН, щодо повідомлення позивача про дату та час засідання комісії.

Такий висновок обґрунтовано посиланням на надані відповідачем документи, які містяться в матеріалах справи.

Згідно абз. 5 п.53 ПКЕЕН «Енергопостачальник повідомляє споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до дня засідання комісії про його час і дату.

Тобто акт про порушення цих правил не розглядається у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживача про дату та час засідання комісії.

Відповідач не повідомив позивача про час і дату засідання комісії, оскільки документами, які є в матеріалах справи не підтверджено вручення повідомлення позивачу.

Суд визнав, що докази позивача щодо перебування за межами м. Світловодська є суперечливими та такими, що не можуть братись до уваги, тому що прилад обліку та місце незаконного підключення знаходиться у приміщенні житлового будинку, будь яких заяв позивача до правоохоронних органів щодо незаконного проникнення працівників до житла не надано, у наряді-завданні №1525/1926 від 17.06.2016 на заміну, перевірку схеми підключення, пломбування лічильника наявний підпис позивача, позивач не надав жодного доказу того, що всі події по виконанню робіт проводились не 17.06.2016 а 29.06.2016.

Від представника відповідача адвоката Єременко Р.І. надійшов відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ігнатенко Володимир Васильович підтримали доводи апеляційної скарги, представник відповідача адвокат Єременко Руслан Іванович заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі ухвали Світловодського міськрайонного суду від 17 січня 2005 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (т.1 а. с. 47, 48).

Вказаний будинок забезпечувався електричною енергією на підставі договору про користування електричною енергією № 107279 від 5 квітня 2002 року, укладеного з попереднім власником житлового будинку ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 154-157).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 14.09.2016 та угоди про дострокове розірвання Договору про користування електричною енергією від 14.09.2016, договір про користування електричною енергією споживачем ОСОБА_2 достроково розірваний (т.1 а. с.158, 159).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявами про укладення з ним договору про користування електричною енергією (т. 1 а. с. 164, 167) на яку відповідач у листах від 15.09.2016 та від 29.09.2016 повідомив, що готовий укласти з ним договір за умови надання документів, передбачених п. 3 Правил (т.1 а. с. 165, 168).

Договір про користування електроенергією, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПрАТ " Кіровоградобленерго" укладений 04.05.2017 (Т. 2 а.с.9-11).

17.06.2016 працівниками ПАТ «Кіровоградобленерго» складено Акт №004244 про самовільне підключення електропроводки до електричної мережі, шляхом монтажу відгалуження від електропроводки, в будинку АДРЕСА_2 (т.1 а.с.131).

Протоколом №55/2016 від 09.09.2016 засідання комісії по розгляду Акта №004244 від 17.06.2016 вирішено визначити обсяг недорахованої електроенергії за шість місяців, що передували дню складання акту, згідно п.3.3 Методики НКРЕ визначення обсягу та вартості електричної енергії не облікованої внаслідок порушення споживачем правил КЕЕН (т.1 а.с.143-144).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Кіровоградобленерго», за захистом, на його думку, порушених цивільних прав, в якому просив скасувати рішення комісії ПрАТ «Кіровоградобленерго», оформлене протоколом 55/2016 від 08 вересня 2016 року з розгляду акта № 004244 про порушення ПКЕЕН від 17 червня 2016 року.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 48 ЦПК України передбачено, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що така вимога не підлягає судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування рішення комісії, оформленого протоколом щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18).

За приписами п.4 ч. 1 ст. 374, ч. 1,2 ст. 377 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково, із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 255 та 257 ЦПК України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді справи не враховано, що вирішення спору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255,256,374,377,381 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ігнатенка Володимира Васильовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» в особі структурного підрозділу Світловодський район електричних мережпро визнання недійсним рішення комісії скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31.07.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко