КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №374/66/16-ц

09 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Ігнатченко Н.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року, ухвалене під головуванням судді Козіної С.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява Банку мотивована тим, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 24 березня 2010 року № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі

17 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та позивачем договір, що підтверджується його підписом у заяві. Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Банк зазначав, що згідно пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою кредитора. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг». Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Банк свої зобов`язання виконав повністю, надавши відповідачу кредит, однак останній свої обов`язки належним чином не виконував, в зв`язку з чим за договором утворилась заборгованість, розмір якої станом на 31 січня 2016 року дорівнює 32 720,20 грн., з яких: 11 277,84 грн. - заборгованості за тілом кредиту;

17 808,06 грн. - заборгованість за процентами, 1 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 1 534,30 грн. - штрафу (процентна складова).

У зв`язку з викладеним Банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 32 720,20 грн. та понесені у справі судові витрати.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору від 24 березня

2010 року № б/н, укладеного між ним та банком.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що кредитний договір від 24 березня 2010 року № б/н було укладено з порушенням норм діючого законодавства щодо форми правочину, оскільки згідно частини другої статті

207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідач посилався на те, що кредитний договір укладається в письмовій формі з обов`язковим відображенням у договорі умов, що стосуються його предмету, і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Відтак, наявність підписів усіх сторін у такому договорі є його обов`язковою та істотною умовою. При цьому, підписану ним анкету-заяву не можна розцінювати як частину договору, оскільки вона є тільки пропозицією однієї сторони укласти договір, оскільки її зміст містить лише умови майбутнього договору і виражає намір ОСОБА_1 вважати себе зобов`язаним у разі прийняття банком цієї пропозиції. Тому наступним кроком до укладення кредитного договору мав би бути факт укладення у письмовій формі такого договору з додержанням істотних умов та підписання цього договору сторонами. Однак укладення такого договору не було. Посилання банку на ту обставину, що умови надання банківських послуг є також частиною кредитного договору, є безпідставними, оскільки зазначений документ не відповідає вимогам статей 207, 638, 1054 ЦК України. Зокрема, в даному документі відсутня умова про розмір кредиту, який надається позичальнику та кінцевий термін його повернення, документ підписаний лише зі сторони заявника, підпис ОСОБА_1 у зазначеному документі відсутній. Крім того, ПАТ КБ «Приват Банк» не було надано до суду жодних доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з даними умовами та визнав умови цього документу обов`язковими для себе у тій редакції, в якій вони були подані до суду. Також зазначав, що у цьому випадку «кредитний договір», який згідно із твердженням ПАТ КБ «ПриватБанк» складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, є недійсним правочином, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 203, статті 638, статті 1054 ЦК України, а відтак не може створювати для нього будь-яких юридичних наслідків, зокрема тих, що зазначені Банком в первісній позовній заяві, а лише створює для них наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України. У зв`язку з викладеним просив визнати недійсним правочин, а саме договір від 24 березня 2010 року № б/н, укладений між Банком та ним.

Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 30 червня 2016 року первісний позов Банку та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 11 листопада

2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що 24.03.2010 року ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». В той же день ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 розпочав користуватися карткою з серпня 2012 року, та відповідно сплачував частково заборгованість. Вказував на те, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, тому між Банком та позичальником укладеного договір в письмовій формі, що не суперечить законодавству України.

Посилався на те, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що Банк не довів належними доказами факт укладення кредитного договору та відповідно заборгованості за договором. Так, на підтвердження вказаних обставин, Банк надав суду копію договору про приєднання до умов та правил банківських послуг від 24.03.2010, фото клієнта з банківською карткою та виписку про рух коштів по картковому рахунку, розрахунок заборгованості, копію паспорта.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 березня 2010 року у розмірі 32 720,20 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 11 277,84 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 17 808,06 грн., пені в розмірі 1 600,00 грн.; штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 500,00 грн. - фіксована частина, 1 534,30 грн. - процентна складова.

У іншій частині рішення Ржищівського міського суду Київської області від

11 листопада 2016 року залишено без змін.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року рішення Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Штронда А.М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в заяві.

Зі змісту Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку від 24 березня 2010 року вбачається, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи позивача (а.с. 10 том 1).

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24 березня 2010 року відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 13-22 том 1).

Згідно пункту 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності по пункту 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченного кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та Правил власник картки зобовязаний слідкувати за витратими коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих прострочених відсотків і комісій .

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в Банку, в тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань.

Пуктом 1.1.2.4 Умов та Правил визначено, що за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

Згідно пункту 1.1.3.2.3. Умов та Правил банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов`язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 4.9 цього договору.

У відповідності до п. 1.1.7.12 Умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Також вказаними Умовами та Правилами передбачено, що за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено пуктом 2.1.1.12.13.

З наявного в справі розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.01.2016 року за укладеним договором рахується заборгованість на загальну суму 32 720,20 грн., яка складається з: 11 277,84 грн. - заборгованість за кредитом; 17 808,06 грн. -заборгованість по процентам; 1 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 534,30 грн. - штраф (профентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду оригіналів письмових доказів, з врахуванням вимог ст..ст. 10, 11, 58, 59, 64 ЦПК України, у зв`язку з чим суд вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору б/н від 24.03.2010 року та відповідно наявності будь-якої заборгованості за даним договором.

Однак, повністю з такими висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2010 року ОСОБА_1 з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач висловив згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки Універсальна та погодився, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмову вигляді, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

24 березня 2010 року між сторонами у формі заяви був підписаний договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованість за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачем здійснювалися платежі на погашення кредитної заборгованості.

ОСОБА_1 не заперечував факту підписання ним, заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримання кредитної картки на підставі заяви-анкети.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини за договором від 24 березня 2010 року № б/н, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору від 24.03.2010 року № б/н є помилковим і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, Банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором від 24.03.2010 року № б/н у розмірі 32 720,20 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 11 277,84 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 17 808,06 грн., пені в розмірі 1600,00 грн., штрафів у розмірі 500,00 грн. - фіксована частина, 1534,30 грн. - процентна складова.

На підтвердження заборгованості за договором від 24.03.2010 року № б/н у вище вказаному розмірі, Банк надав суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 24.03.2010, з якого вбачається, що заборгованість нарахована з 13.08.2012 року по 31.01.2016 року.

Перевіряючи обгрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором від 24.03.2010 року № б/н у розмірі 32 720,20 грн., судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.03.2010 року ОСОБА_1 видано кредитну карту № НОМЕР_1 з терміном дії 12/11, 05.10.2010 року видано картку № НОМЕР_2 терміном дії 09/14, 24.12.2011 року видано картку № НОМЕР_3 терміном дії 10/15 (а.с. 132 том 2).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 13.08.2012 року, 20.08.2012 року та 20.01.2015 року відбулася зміна кредитного ліміту за картою № НОМЕР_1 .

ПАТ КБ «ПриватБанк» надав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», наданої ОСОБА_1 за договором № SAMDN500TC002928543 від 24 березня 2010 року.

Згідно витягу з службової записки від 10.08.2012 року, 13.08.2012 року здійснено референс кредитки SAMDN500TC002928543, номер картки 2708189 та прийнято рішення про випуск кредитної картки Голд.

ОСОБА_1 заперечуючи наявність у нього кредитної заборгованості за договором від 24 березня 2010 року б/н, вказував, що в нього існує заборгованість за договором від 13 серпня 2012 року № SAMDN5952, на підтвердження чого надав довідку від 09.02.2017 року, з якої вбачається, що відповідно до договору № SAMDN5952 від 13.08.2012 року видано ОСОБА_1 картки № НОМЕР_1 «Універсальна Голд», № НОМЕР_2 «Універсальна Голд», № НОМЕР_3 «Універсальна Голд» (а.с. 18 том 2); розрахунок заборгованості за договором б/н від 13.08.2012 року станом на 31.01.2016 року, з якого вбачається, що заборгованість становить 32 724,71 грн.(а.с. 19-21 том 2); виписку по рахункам за період з 24.03.2010 по 31.01.2016 року (а.с. 22-47 том 2).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» пояснив, що ОСОБА_1 24.03.2010 року було видано кредитну карту «Універсальна» № НОМЕР_1 , якою користувався, проте вчасно не здійснював погашення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 13.08.2012 року було здійснено референс договору № SAMDN500TC002928543, та видано картку Голд № НОМЕР_3 на яку і було переведено заборгованість за попередньою карткою.

На запитання суду щодо розміру заборгованості саме за карткою № НОМЕР_1 , виданої 24.03.2010 року, представник Банку зазначив, що всі докази на підтвердження розміру заборгованості містяться в матеріалах справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які беззаперечно підтверджують факт наявності у ОСОБА_1 заборгованості саме за кредитним договором від 24.03.2010 року № б/н у розмірі 32 720,20 грн., яку просив стягнути Банк, а тому у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.03.2010 року № б/н слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю розміру заборгованості за договором від 24.03.2010 року № б/н.

Підсумовуючи викладене вище, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову Банку з підстав не надання позивачем доказів на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору 24.03.2010 року та відповідно наявності будь-якої заборгованості за цим договором, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 24.03.2010 року № б/н, з інших підстав - у зв`язку з недоведеністю розміру заборгованості саме за договором від 24.03.2010 року № б/н.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним сторонами не оскаржувалося, а тому не було предметом перевірки в цій частині.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 78, 81, 89, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 11 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій часині нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року

Головуючий: Судді: